ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 січня 2023 року           справа №200/7968/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року (повне судове рішення складено 15 листопада 2021 року в м. Слов`янську) у справі № 200/7968/21 (суддя в І інстанції Дмитрієв В.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, 
                                                          УСТАНОВИВ:

В червні 2021 року ОСОБА_1 через представника звернулась до суду з позовом до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірною бездіяльність щодо не розгляду заяви про призначення пенсії та зобов`язання розглянути відповідну заяву про призначення виплати пенсії, подану 26 жовтня 2020 року, та винести рішення щодо призначення виплати пенсії, відповідно до вимог Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі -  Закон № 1058-ІV).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік. При віці 61 рік і страховому стажі приблизно 17 років, досягла усіх необхідних умов призначення пенсії за віком, встановлених ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV, проте пенсія не призначалася. Представник позивача особисто звернувся до відповідача та подав заяву, з усіма необхідними документами, про призначення пенсії, проте у призначенні пенсії було відмовлено. Позивач оскаржив відмову у призначенні пенсії у судовому порядку, постановою Першого апеляційного адміністративного суду у позові відмовлено, проте встановлено, що відповідачем фактично не приймалося рішення про відмову в призначенні пенсії за віком, оскільки позивач звернувся із заявою довільної форми про призначення пенсії з відповідними документами, оскільки не містить другий аркуш розписки-повідомлення. У  квітні 2019 року представник позивача звернувся до відповідача із аркушем 2 розписки-повідомлення та вимогою призначити пенсію, проте у розгляді заяви було відмовлено. За наслідками судового оскарження, у задоволенні позову відмовлено, при цьому суд дійшов висновку про те, що така заява вже була розглянута відповідачем і позивач має звернутися з новою заявою. Ураховуючи означені судові рішення, представник позивача звернувся через електронний кабінет Порталу електронних послуг Пенсійного фонду України з відповідною новою заявою позивача про призначення пенсії, засвідченою нотаріально в державі Ізраїль, крім того представник позивача у грудні 2020 року особисто надав до ГУПФУ в Запорізькій області додаткові документи до заяви ОСОБА_1 , з проханням передати за належністю до Костянтинівсько-Дружківського УПФУ Донецької області. Позивач вказав, що відповідно до Закону № 1058-ІV із заявою про призначення пенсії особа може звертатися в будь-яке управління Пенсійного фонду України незалежно від місця її проживання і території, що обслуговує це управління. Проте, на час подання позову заява позивача про призначення пенсії відповідачем не розглянута та рішення не прийнято. З метою захисту прав позивача на призначення пенсії просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою місцевого суду від 25 серпня 2021 року вирішено допустити заміну Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним бездіяльність Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо не розгляду заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 від 26 жовтня 2020 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 26 жовтня 2020 року.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454,00 грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що оскільки заява про призначення пенсії ОСОБА_1 від 26 жовтня 2020 року надана всупереч вимогам постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV, зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 (далі - Порядок №22-1), тому управлінням вона була залишена без розгляду. Відповідач вважає, що оскільки управлінням не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, тому підставі для задоволення позовних вимог відсутні.

Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданим 16 квітня 2008 року, органом 2ІSR (строк дії до 16 квітня 2018 року), копією свідоцтва, що засвідчує факт про зміну імені від 7 серпня 2001 року.
Реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків позивача - НОМЕР_2 , що підтверджується копією картки платника податків.
Як зазначає представник позивача, 4 листопада 1993 року ОСОБА_1 виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання.  
19 березня 2008 року позивач прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль, про що свідчить відповідна печатка в паспорті позивача для виїзду за кордон.
За зверненням представника позивача до Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії ОСОБА_1 , визначено Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області для розгляду заяви про призначення пенсії, оскільки до виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю вона проживала в м. Донецьку, що підтверджується листом від 27 червня 2018 року №14524/К-11.
26 жовтня 2020 року представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, звернувся через електронний кабінет Порталу електронних послуг Пенсійного фонду до відповідача із заявою (встановленого зразка, що підписана ОСОБА_1 ) про призначення пенсії.  
Також, 18 грудня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління в Запорізькій області із заявою про подання додаткових документів, у якій просив направити за належністю (до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області) засвідчені працівником пенсійного органу (Головного управління в Запорізькій області) копії документів, що були подані в електронному вигляді до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 .
Згідно інформації, що надана на вимогу суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсіонного фонду України в Запорізькій області, подані документи щодо призначення пенсії ОСОБА_1 повернуті ОСОБА_3 .
Отже, відповідач у цій справі такі документи не отримував.
Колегія суддів також зауважує, що дії Головного управління Пенсіонного фонду України в Запорізькій області щодо повернення ОСОБА_4 документів ОСОБА_1 не є предметом цього позову.
При цьому, будь-яку відповідь чи рішення відповідача з питань призначення пенсії ОСОБА_1 , представник позивача  не отримав, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
На вимогу ухвали місцевого суду, відповідачем також не надано доказів розгляду заяви позивача про призначення пенсії, зокрема докази залишення заяви без розгляду (як зазначено відповідачем у відзиві).
При цьому в матеріалах справи міститься лист відповідача від 30 липня 2021 року №0500-1502-8/44767, з якого вбачається, що ознайомившись з адміністративним позовом, відповідач вирішив повідомити представника позивача про те, що заява про призначення пенсії ОСОБА_1 від 26 жовтня 2020 року надана всупереч вимогам Порядку №22-1, тому не може бути винесене рішення про призначення або відмову в призначенні пенсії. Так, у листі відповідачем не заперечується право подання заяви про призначення пенсії представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, при цьому вказується про те, що одним з документів, необхідних для призначення пенсії відповідно до Порядку №22-1, є документ про місце проживання (реєстрації) особи; з посиланням на п. 2.9 Порядку 11-1 вказано, що особа, яка звертається  за пенсією, повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації), вік).
Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-IV.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно зі статтею 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Процедура подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV врегульована Порядком №22-1.
Відповідно до пункту 1.1 Порядку №22-1 (у редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин) заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.
За положеннями пункту 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:
1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;
2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу);
3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення). За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
4) документи про місце проживання (реєстрації) особи;
5) документи, які засвідчують особливий статус особи:
6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).
Відповідно до пункту 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.
Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з пункту 3.3 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, надає:
роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій;
у разі необхідності - бланки документів;
допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії;
у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.
Відповідно до пункту 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).
Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;
4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Відповідно до положень пункту 4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.
Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до пункту 1.7. Порядку 22-1, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.
Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку, а за наявності підстав, додатково витребувані пенсійним органом документи.
Тобто, особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 від 26 жовтня 2020 року, поданої адвокатом Меламед В. через вебпортал Пенсійного фонду України, пенсійний орган, протягом встановленого періоду, рішення або роз`яснення щодо недотримання вимог Порядку №22-1 щодо подачі заяви про призначення пенсії та необхідних документів для призначення пенсії, не приймав та представнику позивача не направляв.
В той же час, в матеріалах справи міститься лист відповідача від 30 липня 2021 року №0500-1502-8/44767, з якого вбачається, що ознайомившись з адміністративним позовом, відповідач вирішив повідомити представника позивача про те, що заява про призначення пенсії ОСОБА_1 від 26 жовтня 2020 року надана всупереч вимогам Порядку №22-1, тому не може бути винесене рішення про призначення або відмову в призначенні пенсії.
Отже, на час ухвалення оскаржуваного судового рішення представник позивача повідомлений про неможливість розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії.
Апеляційний суд зауважує, що відповідно до приписів частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
В своїй позовній заяві ОСОБА_1 просила суд визнати неправомірною бездіяльність щодо не розгляду заяви про призначення пенсії та зобов`язання розглянути відповідну заяву про призначення виплати пенсії, подану 26 жовтня 2020 року, та винести рішення щодо призначення виплати пенсії, відповідно до вимог Закону № 1058-ІV.
Проте, такі вимоги не можуть бути задоволені з огляду на те, що представником позивача  не надано  необхідних  документів у відповідності до вимог Порядку № 22-1 для розгляду питання про призначення пенсії.
Апеляційний суд зазначає, що подане представником позивачки посвідчення, видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль, яке відповідно до законодавства України не є належним документом, що посвідчує особу, яка звернулася за призначенням пенсії, подання якого передбачено пунктом 2.9 Порядку №22-1. 
Закордонний паспорт ОСОБА_1 не є документом, що посвідчує особу, у зв`язку зі спливом строку його дії – до 16.04.2018 (т.1 а.с.38).
При цьому, посвідчення особи, видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль посвідчує особу виключно на території Держави Ізраїль та не є посвідченням особи у розумінні пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492-VI, а Положення Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої наказом Міністерства закордонних справ України від 04 червня 2002 року №113, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки відповідно до пункту 1.4 зазначеної Інструкції, легалізації не підлягають оригінали, копії та фотокопії паспортів, військових квитків, трудових книжок, документів, що мають характер листування, дозволів на носіння зброї, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (технічних паспортів), посвідчення водія, посвідчення особи, нормативно-правові акти та роз`яснення щодо їх застосування.
Аналогічна правова позиція щодо тлумачення норм Закону № 1058-IV та Порядку №22-1 викладена у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2018 року у справі №805/465/18-а, від 1 жовтня 2021 року у справі № 280/5116/19, від 21 грудня 2021 року у справі № 540/1588/19, від 5 травня 2022 року у справі №520/9776/19, від 11 травня 2022 року в справі № 540/1429/21, тощо.
Колегія суддів звертає увагу, що зазначена практика Верховного Суду є релевантною до спірних правовідносин. Відступ від правової позиції, викладеної Верховним Судом у зазначених постановах, не здійснювався.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, викладених ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду – скасуванню.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
У зв`язку з відмовою позивачеві в задоволенні позовних вимог, понесені ним судові витрати йому не відшкодовуються. Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями  250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства  України, -          

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року у справі № 200/7968/21 – скасувати.
Прийняти нову постанову.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити повністю.
Повне судове рішення – 19 січня 2023 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін
                                                                                                                                                                                                                                                  Т. Г. Гаврищук