УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/2086/22 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т.Б 
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів Шевчук А.М., Талько О.Б. 
з участю секретаря
судового засідання         Франчука В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №274/2086/22 за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2  
на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 жовтня 2022 року, яке ухвалено суддею Большаковою Т.Б. 
встановив:
У травні 2022 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на свою користь на її утримання у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення 23 років, або до закінчення навчання.
На обґрунтування позову зазначає, що відповідач є її батьком. У ґрудні 2014 року шлюб між її батьками було розірвано, вона залишилась проживати разом з мамою. У зв`язку із тим, що відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги не надавав, її мати була змушена звернутися до суду також із питанням про стягнення аліментів. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 грудня 2014 року з відповідача було стягнуто на користь її матері аліменти на її утримання в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до її повноліття. 10 березня 2022 року позивачу виповнилося 18 років, проте у зв`язку із тим, що вона навчається в Бердичівському фаховому коледжі промисловості, економіки та права на денній формі навчання, не має можливості влаштувалися на роботу та забезпечити собі належний рівень життя самостійно, змушена звернутися до суду.
Позивач вказує, що перебуває на повному утриманні матері та на даний час продовжує навчатися, не має можливості працевлаштуватися, жодних доходів не отримує у тому числі стипендії, оскільки навчається за контрактом. Мати забезпечує харчуванням, одягом, канцелярією, засобами гігієни, необхідними для повноцінного життя, а також оплачує лікування. Відповідач є працездатним чоловіком, має гарний стан здоров`я, аліменти нікому не сплачує, інших утриманців немає, але добровільно відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дочки на час її навчання.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти в розмірі 1/10 частини заробітку (доходу) з усіх видів доходів, щомісячно, починаючи з 12 травня 2022 року та до припинення нею навчання, чи до досягнення 23 річного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. В задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на даний час в країні запроваджений воєнний стан і фактично у навчальному закладі не проводиться навчання на денній формі і всіх студентів було переведено з урахуванням їхніх заяв на заочне або дистанційне навчання. Судом не взято до уваги те, що відповідач на даний час непрацездатний, йому протипоказана важка фізична праця, він витрачає кошти на лікування цілого ряду захворювань, орендна плата за пай нараховується в кінці кожного року та останнім часом видається тільки зерном, тому грошових коштів відповідач від цього на має. Відповідач має посвідчення учасника АТО, у зв'язку з чим вважає, що його донька повинна мати пільги по навчанню. У доньки крім нього є також мати - ОСОБА_3 , яка підписала договір про надання освітніх послуг на навчання і теж повинна брати участь у витратах на навчання доньки.
Позивач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.
У судовому засіданні відповідач та його представник - адвокат Божок Л.В. доводи апеляційної скарги підтримали, просили задовільнити вимоги та скасувати рішення суду першої інстанції.
Позивач в судове засідання не з`явилася, з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що батьками ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2  та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 грудня 2014 року у справі № 274/6374/14-ц, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2014 року і до повноліття дочки (а.с.8).
Відповідно до довідки №731 від 31 березня 2022 року, яка видана директором Бердичівського фахового коледжу промисловості, економіки та права, ОСОБА_1 навчається за контрактом на третьому курсі, групи Ю343, за спеціальністю «Право», період навчання з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року, стипендію не отримує (а.с.9).
Відповідно до відомостей із Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 08 квітня 2022 року, ОСОБА_1 за період з 3 кварталу 2021 року по 4 квартал 2021 року отримувала доходи з таких джерел: у 3 кварталі (серпень) 2021 року - 38,12 грн. від ТОВ «Українська ягода» за цивільного-правовим договором, у 4 кварталі 2021 року - відсутня інформація про доходи (а.с.10).
05 серпня 2019 року між Бердичівським фаховим коледжем промисловості, економіки та права в особі його директора та ОСОБА_3 був укладений Договір про надання освітніх послуг №43 на навчання студента ОСОБА_1 . Відповідно до п.5.2 Договору загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 51074,00 грн. (1 курс (2019 р. - 2020 р.) - 9690,00 грн., 2 курс (2020 р. - 2021 р.) - 11650,00 грн., 3 курс (2021 р. - 2022 р.) - 13950,00 грн., 4 курс (2022 р. - 2023 р.) - 15784,00 грн. Строк навчання 3 роки 10 місців з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року (а.с.11).
Згідно відомостей із Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 18 липня 2022 року, ОСОБА_2 за період з 4 кварталу 2021 року по 1 квартал 2021 року отримував доходи з таких джерел: у 4 кварталі 2021 року - 6000,00 заробітна плата за жовтень місяць, 4719,02 грн. за листопад місяць та 2338,60 грн. за грудень місяць, яка отримана від Управління освіти і науки Бердичівської міської ради: 3148,00 грн. - доходи від надання земельної частик (паю) в лізинг, оренду, суборенду ПП «Фаворит - Агротранс»; у 1 кварталі 2022 року - 1524,67 грн. заробітна плата за січень місяць, отримана від Управління освіти і науки Бердичівської міської ради (а.с.33).
Як вбачається із посвідчення серії НОМЕР_2 від 27 жовтня 2015 року, яке видане Західним регіональним управлінням Державної прикордонної служби, ОСОБА_2 є ветераном війни - учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України (а.с.34).
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність у відповідача - батька можливості надавати їй допомогу саме у заявленому у позові розмірі, врахувавши встановлені у справі обставини щодо незадовільного стану здоров`я відповідача та рівня його заробітку (доходу), який за період з 10 жовтня 2021 року по 17 січня 2022 року становив 17730,29 грн.
Такий висновок суду першої інстанції є вірним виходячи із наступного.
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. 
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. 
Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників), крім того, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати, зокрема, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.
Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, пов`язано не лише з необхідністю оплати навчання, але покликано також забезпечити їм достатній матеріальний стан (певні побутові речі, соціальний і культурний розвиток тощо), адже через навчання повнолітні дочка, син практично не мають змоги працювати і самостійно заробляти кошти.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно із ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
У відповідності з ч.1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Отже, при розгляді справ даної категорії позивач повинна довести продовження навчання, потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач.
З матеріалів справи вбачається, що донька відповідача навчається на контрактній основі денної форми навчання, за спеціальністю «Право» у Бердичівському фаховому коледжі промисловості, економіки та права, термін навчання з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року.
Отже, повнолітня ОСОБА_1 не працює, оскільки навчання за денною формою навчання позбавляє останню можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід, та не отримує стипендію, у зв`язку з чим є такою, що потребує матеріальної допомоги. Докази на підтвердження припинення навчання у зв`язку із відрахуванням чи закінченням навчання у матеріалах справи відсутні.
Відповідач є працездатною особою, на утриманні інших осіб немає, має протипоказання щодо виконання важкої фізичної робити. Доказів на підтвердження того, що відповідач є особою із інвалідністю, перебуває на постійному лікуванні у медичних закладах та через стан здоров`я не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/10 частини з усіх його доходів матеріли справи не містять.
Посилання скаржника на те, що дочка, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, може перебувати на дистанційному чи заочному навчанні є безпідставними, оскільки дистанційне навчання є тимчасовим та не звільняє учасників освітнього процесу від обов`язку виконувати передбачені учбовим планом завдання. Доказів навчання ОСОБА_1 на заочній формі навчання матеріали справи не містять.
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає повнолітній син/дочка.
Доводи апеляційної скарги щодо обов`язку матері позивача брати участь у витратах на навчання доньки є необґрунтованими. Позивач проживає разом із своєю матір`ю та перебуває на її утриманні, оскільки вона не працює та іншого доходу немає. ОСОБА_3 працює на посаді молодшої медсестри прибиральниці поліклінічного відділення в КНП «ЦРЛ Бердичівського району з 07 серпня 2013 року по теперішній час, що підтверджується довідкою №602 від 12 жовтня 2022 року. З 13 квітня 2022 року по 12 квітня 2023 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 4-річного віку (а.с.69).
Під час розгляду справи встановлено, що позивач є повнолітньою та продовжує навчання на денній формі у навчальному закладі, потребує матеріальної допомоги батька, а її батько, має можливість таку допомогу надавати. При цьому колегія суддів враховує ті обставини, що відповідач є працездатною особою, на утриманні інших осіб не має, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці у визначеному судом розмірі.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначеного розміру аліментів, який підлягає стягненню, так як він є обґрунтованим, відповідає обставинам справи і вимогам закону.Будь-яких доказів на спростування висновків суду в частині визначення розміру аліментів відповідачем не надано.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру (п.3 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 жовтня 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 19 січня 2023 року.

Головуючий Судді