Справа № 442/4936/22                        Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О. 
Провадження № 22-ц/811/3244/22                Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,
при секретарі Назар Х.Б.
з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

17 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, укладений 06.02.1997 року та зареєстрований у Добрівлянській сільській раді Дрогобицького району Львівської області, актовий запис № 01.
Вказує на те, що за час сімейного життя у них народилося троє дітей, двоє з яких уже повнолітні, а донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя у них не складалося. Між ними відсутнє взаєморозуміння, у них різні погляди на життя та сімейні цінності. Шлюб носить формальний характер. Він не має бажання бути разом з відповідачкою, примирення між ними неможливе. В зв`язку з цим він дійшов до висновку, що стосунки зберегти неможливо, так як вони стали чужими людьми.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2022 року позов задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 ), укладений 06 лютого 1997 року та зареєстрований у Добрівлянській сільській раді Дрогобицького району Львівської області, актовий запис № 01.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 992,40 грн судового збору.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3 .
Вважає рішення суду незаконним. Звертає увагу, що суд не вжив жодних заходів для перевірки достовірності поданої інформації позивачем щодо прописки та фактичного місця проживання відповідачки, чим грубо порушив її конституційні права та свободи, в тому числі на правовий захист та на право надати відзив на позовну заяву. 
Зазначає, що суд всупереч сімейному кодексу не залучив до даного судового процесу орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Дрогобицької міської ради.
Вважає, що судом незаконно було ухвалено рішення про розгляд даної справи у спрощеному позовному провадженні, чим порушено права відповідачки та малолітньої дитини, що виразилось у встановленні з ким буде проживати дитина.
Звертає увагу, що суд не встановив періоду з якого сторони не підтримують подружніх стосунків, не вирішив питання про встановлення місця проживання дитини, сплату аліментів та поділ спільно нажитого майна в подружжі. 
Зазначає, що відповідачкою неодноразово подавалися заяви про надання часу на
примирення подружжя, однак суд такі залишив поза увагою.
Не погоджується із посиланням в рішенні на те, що відповідачка була належним чином повідомлена про час та дату судового засідання, оскільки на адресу суду повернувся конверт із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
В апеляційній скарзі скаржник просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2022 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

06 лютого 2023 року від  ОСОБА_6 , представника ОСОБА_1  надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в якому вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, наполягає на розірванні шлюбу, зазначає, що відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, його представника та представника відповідачки, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_3 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що сім`я « ОСОБА_7 » остаточно розпалась і зберегти її неможливо, позивач втратив почуття любові та поваги до відповідачки, не підтримує шлюбних відносин, проживає окремо, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами 06 лютого 1997 року був зареєстрований шлюб у Добрівлянській сільській раді Дрогобицького району Львівської області, актовий запис № 01, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 06.02.1997 року.
Від даного шлюбу сторони мають троє дітей, одна з яких неповнолітня - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 04.04.2014 року).

Згідно із статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
За положеннями частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
За положеннями статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.
Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. 

В даному ж випадку ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлено, що збереження шлюбу можливе і його збереження не буде суперечити інтересам позивача чи відповідача. 
З огляду на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Оскільки, як зазначив позивач по справі - він проживає з іншою жінкою, з якою має намір одружитися, очікують народження дитини, що свідчить про наміри позивача будувати нову сім`ю і не дає суду підстав вживати заходів для збереження цього шлюбу. 
Крім того, на факт неприязних відносин у сім`ї вказують неодноразові звернення відповідачки по справі у правоохоронні органи із заявами на свого чоловіка щодо вчинення відносно неї насильства у сім`ї. Зокрема, постановою Дрогобицького міськрайонного суду від 13.10.2022 року (справа №442/6365/22, провадження 3/442/2352/2022) ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу. Дані обставини спростовують твердження відповідачки ОСОБА_3 , викладенні у письмовому відзиві на позов про те, що непорозуміння у їхній сім`ї є незначними та про намір зберегти сім`ю.

 
У зв`язку з тим, що позивач не бажає проживати в шлюбі з відповідачкою, а збереження шлюбу суперечить його інтересам, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. 
Слід звернути увагу, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З моменту звернення позивача з даним позовом до моменту постановлення даного судового рішення пройшло достатньо часу, сторони мали достатньо часу для примирення, а позивач вправі був скористатися своїм правом відмовитися від позову, однак такого не відбулося, сторони не примирилися.

В свою чергу, в апеляційній скарзі відповідачка не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, свої доводи з цього приводу зводить до тверджень стосовно того, що шлюб може бути збережений, однак не надала суду жодних належних та допустимих доказів про те, що шлюб може бути збережений, не спростувала вимоги позовної заяви, а відтак підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Доводи апелянта про безпідставність ненадання судом першої інстанції часу на примирення за її заявою, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону. 
Колегія суддів наголошує, що 11 листопада 2022 року суд першої інстанції розглянув заяву відповідачки про надання терміну на примирення, враховуючи численні звернення відповідачки у правоохоронні органи з заявами на неправомірні дії свого чоловіка, спільне проживання позивача з іншою жінкою, від якої вони очікують народження дитини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.
Варто також зауважити, що  надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не вирішив питання про встановлення місця проживання дитини, сплату аліментів та поділ спільно нажитого майна в подружжі, колегія суддів оцінює критично, оскільки такі вимоги у позові ОСОБА_1 не заявлялися.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За наявності між сторонами спору щодо встановлення місця проживання дитини, сплати аліментів та поділу спільно нажитого майна, вони не позбавленні можливості звернутися до суду.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідачки про розгляд справи колегія суддів відхиляє з огляду те, що судом першої інстанції було направлено на адресу зареєстрованого місця проживання відповідачки судову повістку з викликом у судове засідання на 11 листопада 2022 року, проте, конверт з вкладенням повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Враховуючи вказане, відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідачка у апеляційній скарзі не навела обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу.
Слід зазначити, що незгода відповідача з розірванням шлюбу не є підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, і не може бути примушений до їх збереження.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_3 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2022 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд- 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 - залишити без задоволення. 
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2022 року- залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст рішення складено 24 лютого 2023 року.

               Головуючий:                                        О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        О.М. Ванівський

                                                                       Р.П. Цяцяк