У х в а л а
  
31 березня 2023 року
м. Київ
 
справа № 2-3436/11
 
провадження № 61-3419ск23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В. 
 
розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на ухвалу Солом?янського районного суду м. Києва від  22 червня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року у справі за заявою публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа на примусове виконання по справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2021 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з зазначеною заявою, в якій просило: поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-3436/11, виданого 12 грудня 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість у розмірі 119 783, 87 доларів США; видати дублікат виконавчого листа № 2-3436/11 за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2011 року.
 
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року, у задоволенні заяви ПАТ АБ «Укргазбанк» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви ПАТ АБ «Укргазбанк» про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа на примусове виконання, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що заявник не надав доказів поважності причин пропуску строку звернення виконавчого листа до виконання, а наведені позивачем причини пропуску цього строку не є поважними.
 
У березні 2023 року ПАТ АБ «Укргазбанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати й  ухвалити нове судове рішення, яким заяву ПАТ АБ «Укргазбанк» задовольнити.
 
Касаційна скарга ПАТ АБ «Укргазбанк» мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не було досліджено наявні в матеріалах справи докази, повно та всебічно не з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Вважає, що строк пред`явлення виконавчих листів до виконання пропущено з поважних причин, оскільки виконавчий документ було втрачено під час пересилки засобами поштового зв`язку, однак суди взагалі не дослідили обставину втрати виконавчого документа, яка є вирішальною у цій справі. Зазначає, що судове рішення залишається невиконаним, що порушує його права як стягувача. Крім того, заявник посилається на те, що виконавчий документ є чинним, судом не скасований та не визнавався таким, що не підлягає виконанню.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги колегія суддів дійшла наступних висновків.
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою у частині оскарження судових рішень щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі слід відмовити з таких підстав.
 
Згідно з пунктом 24 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі № 337/5253/13-ц (провадження № 61-10084сво18).
 
Отже, оскарження у касаційному порядку ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, не передбачено.
 
Ураховуючи викладене, касаційна скарга не може бути прийнята до провадження, оскільки оскаржувані судові рішення щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
 
З касаційної скарги вбачається, що судові рішення також оскаржуються заявником у частині щодо відмови у видачі дублікатів виконавчих листів, які відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України можуть бути оскаржені у касаційному порядку.
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в  ній  доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та  неправильності оскаржуваних судових рішень.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), зазначила, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах установленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, й суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 30 травня 2011 року у цій справі позов ПАТ АБ «Укргазбанк» частково задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача кредитну заборгованість у розмірі 981 199 грн 16 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат. В іншій частині позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2011 року рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 30 травня 2011 року в частині стягнення кредитної заборгованості змінено й стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача кредитну заборгованість у розмірі 119783,87 доларів США, в іншій частині рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 30 травня 2011 року залишено без змін. 
12 грудня 2011 року Апеляційним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-3436/11 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» кредитної заборгованості у 119 783, 87 доларів США.
08 вересня 2013 року державним виконавцем Оболонським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Оболонським РВ ДВС у місті Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ)) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 39643461 на виконання зазначеного виконавчого листа. Зазначено, що заява на примусове виконання подана 04 вересня 2013 року.
17 березня 2021 року Оболонським РВ ДВС у місті Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ) складено довідку щодо перебування на примусовому виконанні виконавчого провадження ВП № 49698361 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 12 грудня 2011 року Апеляційним судом м. Києва у справі № 2-3436/11. Виконавче провадження у цій справі було завершено 21 червня 2017 року на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» й разом з оригіналом виконавчого документа направлено на адресу ПАТ АБ «Укргазбанк», однак згідно з заявою банку, який цей лист не отримував, виконавчий лист було втрачено.
 
Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) набрав чинності 05 жовтня 2016 року, відповідно до частини першої статті 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.
 
Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).
 
Згідно з пунктом 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII виконавчі документи, що видано до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
 
Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування його норм до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.
 
Аналогічний висновок зроблено у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13, від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6), від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 521/21810/17, від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 242/2375/16, від 15 жовтня 2020 року у справі № 202/20331/13.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
 
Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
За змістом пункту 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому, виданий він може бути лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець.
 
Необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
 
У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). 
 
Постановою Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21) визначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачу дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду
 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, 23 червня 2021 року у справі № 2-162/12 (провадження № 61-14111св20).
 
З огляду на те, що суд першої інстанції відмовив у поновленні строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання і ухвала суду першої інстанції у цій частині не підлягає касаційному оскарженню, також те, що дублікат виконавчого документа може бути виданий лише у разі звернення із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення такого документа до виконання, слід визнати правильними висновки судів попередніх інстанцій про відмову у видачі виконавчого листа.
 
Отже, з огляду на зміст оскаржуваних судових рішень, правильне застосовування норм права у частині відмови у видачі дублікатів виконавчих листів є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, відтак є необґрунтованими.
 
Керуючись частиною четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на ухвалу Солом?янського районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року у справі за заявою публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа на примусове виконання по справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованостівідмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                  О. М. Осіян

                                                                                                 О. В. Білоконь
 
                                                                                                                                                                                                                                                 Є. В. Синельников