ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 лютого 2023 року 	м. Дніпро	справа № 340/4324/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,        
розглянув в порядку письмового 
провадження апеляційну скаргу             Головного управління Пенсійного фонду України 
                                                                      в   Кіровоградській області 
на рішення Кіровоградській окружного адміністративного суду  від 01.11.2022р. в адміністративній справі №340/4324/22	
за  позовом:	ОСОБА_1 	
до:  про:	Головного управління Пенсійного фонду України  в   Кіровоградській області  визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-	

ВСТАНОВИВ:

10.09.2022р. ОСОБА_1 за допомогою поштового зв`язку  звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі – ГУ ПФУ в Кіровоградській області) про визнання дій протиправними та  зобов`язання вчинити певні дії  /а.с. 1-3/ .
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.09.2022р. за вищезазначеним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №340/4324/22 та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження    без повідомлення сторін    /а.с. 15/.
Позивач    у адміністративному позові, з яким звернулася  до суду, просив: 
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Кіровоградській області щодо відмови у виплат пенсії в повному обсязі без обмеження розміром десятьма прожитковими мінімумами для осіб які втратили працездатність з 01.04.2019р.;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Кіровоградській  області  здійснити з 01.04.2019р. виплату пенсії за вислугу років, без обмеження пенсії максимальним розміром, десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням    Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.11.2022р. у справі №340/4324/22 адміністративний позов задоволено (суддя – Казанчук Г.П.) /а.с. 31-33/.
Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.11.2022р.  у справі №340/4324/22 /а.с. 39-41/, з застосуванням системи автоматизованого розподілу справи між суддями Третього апеляційного адміністративного суду визначено колегію суддів, що розглядає справу у складі: головуючий (доповідач) - суддя Коршун А.О., судді Панченко О.М., Чередниченко В.Є. / а.с. 46/.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.11.2022р. з метою забезпечення апеляційного розгляду апеляційної скарги ГУ ПФУ в Кіровоградській області  на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.11.2022р.  у справі №340/4324/22 з суду першої інстанції витребувано матеріали адміністративної справи №340/4324/22 /а.с. 47/, які надійшли до суду апеляційної інстанції 30.11.2022р. /а.с. 50/. 
Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 05.12.2022р. у справі №340/4324/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.11.2022р. у справі №340/4324/22 /а.с. 51/ і розгляд справи в порядку письмового провадження призначено з 10.01.2023р. /а.с. 52/, про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб було повідомлено учасників справи / а.с. 54, 55/.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України  датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали даної адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з  наступних підстав. 
Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 - позивачу у справі,  призначена    пенсія за вислугу років відповідно до Закону України  «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. №2262-ХІІ та позивач перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Кіровоградській області.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.11.2021р. у справі №340/5809/21,  зобов`язано  ГУ ПФУ в Кіровоградській області  перерахувати пенсію ОСОБА_1 за період з 01.04.2019р. на підставі довідки Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 09.07.2021р. №9/1-147, та виплатити додаткові кошти.
У березні 2022р.  ним було отримано від відповідача лист вх№1794/Ч1100-22 від 21.03.2022р. - відповідь щодо розгляду його звернення  стосовно обмеження максимального розміру пенсії, після перерахунку на виконання рішення суду /а.с. 9/, в якому зазначалося про те, що обмеження максимального  розміру  пенсії передбачено ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011. №3668-VI нормами якої зокрема визначено, що максимальний розмір пенсії призначеної (перерахованої) відповідно о Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатість.
Позивач вважає, що у відповідача при здійсненні обмежень розміру пенсії  були відсутні підстави для зменшення розміру його пенсії і саме це обумовило звернення позивача до суду за захистом порушеного права. 
Спеціальним законом, який регулює спірні відносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. №2262-ХІІ (далі - Закон №2262).
Стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992р. (далі – Закон  №2262-ХІІ), в редакції  чинній на час призначення пенсії позивачу у справі, передбачала, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:
а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;
б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (пункт «б» статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);
в) особам, зазначеним у пунктах «а» і «б» цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
У подальшому, саме 08.07.2011р. було прийнято Закон №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності 01.10.2011р., яким внесено зміни до Закону №2262-ХІІ, щодо обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі   Закону № 2262-XII, десятьма   прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Відповідно до   ст.2 Закону № 3668-VI    максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб,   які мають особливі заслуги перед   Батьківщиною), призначених (перерахованих)   відповідно до   Митного кодексу України,   законів України «Про державну службу»; «Про прокуратуру»; «Про статус народного депутата України»; «Про Національний банк України»; «Про Кабінет   Міністрів   України»; «Про дипломатичну службу»; «Про службу в органах місцевого самоврядування»; «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів»; «Про наукову і науково-технічну діяльність»; «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; «Про пенсійне забезпечення»; «Про судоустрій і статус суддів»,   Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Отже, п.7 статтею 43 Закону №2262-XII, передбачено максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного суду України від 20.12.2016р.  № 7-рп/2016 «У справі за конституційним  поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення ч.7 ст. 43, першого речення ч.1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»:
- визнано такими, що не відповідають   Конституції України   (є неконституційними)  ч.7 ст.43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень;
- першого речення ч.1 ст.54, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.
Положення ч.7 ст.43, першого речення ч.1 ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відповідно до ст. 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Таким чином з  20.12.2016р. (дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016р.  № 7-рп/2016) обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців визнано таким, що не відповідає   ст.17 Конституції України   положення ч.7    ст. 43 Закону № 2262-XII.\
Тобто з 20.12.2016р. в Україні існують дві норми закону, які одночасно регламентують правила у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців у   Законі №2262-XII   з урахуванням   Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016   та   у Законі № 3668-VI   
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду при перегляді зразкової справи дійшла висновку, що таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену   Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод   від 04.11.1950р., та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. п. 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. у справі «Щокін проти України»).
При цьому, Велика Палата Верховного Суду також послалась на правовий висновок, сформульований нею раніше у постанові від 19.02.2020р. у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56), згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми   Закону №2262-XII   з урахуванням   Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми   Закону №3668-VI.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 16.12.2021 у справі №400/2085/19 та від 27.01.2022 року у справі №240/7087/20.
Щодо доводів відповідача у апеляційній скарзі про те, що позивачем подано позов з пропуском строку,      колегія суддів вважає за необхідним зазначити наступне.
В даному випадку системний аналіз законодавства дає підстави для  висновку, що за загальним правилом не існує строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини державного органа у повному обсязі
Колегія суддів, вважає за необхідне зазначити щодо твердження відповідача про те, що відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 16.12.2020р. №1279 його позбавлено  функції фінансування виплати пенсії, колегія суддів вважає, за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 16.12.2020р. №1279 «Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги»,  затверджено    Порядок виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку (далі – Порядок №1279).
Пунктом 1 Порядку  №1279    визначено механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам у готівковій формі за зазначеним у заяві місцем їх фактичного проживання в межах України організаціями, що згідно із законодавством мають право здійснювати виплату і доставку пенсій та грошової допомоги.
Відповідно до абз.6 п.2  уповноважена організація - організація, що здійснює виплату і доставку пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України та згідно із законодавством має право надавати такі послуги.
Згідно до п.2 Порядку  №1279 заява про виплату пенсії, грошової допомоги за місцем фактичного проживання через уповноважену організацію подається за формою згідно з   додатком 1   особисто одержувачем або його законним представником до уповноваженого органу за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в межах України.
Як вбачається з вищезазначеного, усі необхідні документи для нарахування та виплати надаються  за місцем фактичного проживання пенсіонера, а тому колегія суддів вважає, про те, що доводи відповідача щодо втрати ним функції по виплаті пенсії є необґрунтованими. 
З огляду на вищенаведене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини і    ухвалено    законне рішення    про задоволення позовних вимог, а враховуючи, що під час апеляційного розгляду даної справи порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну    оскаржуваного судового рішення, не було встановлено,    тому колегія суддів вважає за необхідне    рішення суду першої інстанції від 01.11.2022р.    у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі,    суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення норм матеріального та процесуального    права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 311,315,317,321,322 КАС України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ:
                              
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області    - залишити без задоволення.
Рішення    Кіровоградського    окружного адміністративного суду від 01.11.2022р.    у справі №340/4324/22– залишити без змін. 
Постанова    суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст. ст. 329,331 КАС України.
Повний текст виготовлено та підписано  – 28.02.2023р.            
   
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко