Дата документу 15.02.2023 Справа № 333/6165/22

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 333/6165/22 
Провадження №22-ц/807/533/23 
Головуючий в 1-й інстанції – Ковальова Ю.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року                                         місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Бєлки В.Ю., Онищенка Е.А.,	
секретар	Книш С.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2022 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за заявою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Білицький Євген Миколайович, заінтересована особа ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви,- 

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року адвокат Білицький Є.М., який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви. В обґрунтування заяви про забезпечення позову, зазначав, що заявниця ОСОБА_2 має намір пред`явити позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; витребування її з чужого незаконного володіння, визнання права власності на неї в порядку спадкування та визнання недійсним заповіту. Враховуючи те, що відповідач має намір відчужити квартиру на користь третіх осіб, що може ускладнити чи унеможливити виконання рішення, заявниця звернулась з відповідною заявою, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомості, що належить відповідачу ОСОБА_3 на праві власності – квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2022 року, заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Білицький Євген Миколайович, заінтересована особа  ОСОБА_3  про забезпечення позову до подання позовної заяви - задоволено.
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 91395723101.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість висновків суду, порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог заяви.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те що, заявником не доведено обставин, які підтверджують можливе відчуження кварти та не зазначено, що між сторонами вже існує спір. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Білицький Євген Миколайович зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи вимоги заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_2 і арешт вказаного майна направлений на охорону матеріально - правових інтересів позивачки від можливих недобросовісних дій відповідача, і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носить тимчасовий характер.
       
З вказаними висновками суду першої інстанції, погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання. 

Пунктами 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Заявником ОСОБА_2 вказано, що вона має намір подати позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири розташованої за адресою АДРЕСА_1 , витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання за позивачем права власності на вказану квартиру.

Згідно Інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.12.2022 року, квартира, на яку просить накласти арешт заявниця належить ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2021 року.

Із наданих до заяви документів, а також матеріалів апеляційної скарги встановлено, що між заявником, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 існували та існують інші судові провадження, пов`язані із майном, на яке заявник просить накласти арешт. 

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову до його подачі зумовлена обґрунтованим припущенням, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки власник квартири може у будь який час розпорядитися спірним майном на власний розсуд. У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо доцільності вжиття заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Також слід зазначити, що відповідно до ч.4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів. 

Згідно ч.13 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; повернення позовної заяви; відмови у відкритті провадження у справі.

Зазначені норми процесуального законодавства додатково забезпечують права заінтересованих осіб у разі неподання позову заявником.

Таким чином доводів, які б вказували на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали суду апеляційна скарга не містить.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом вжито заходів забезпечення позову до його подачі з дотриманням вимог ЦПК України, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 16 лютого 2023 року.

Головуючий, суддя-доповідач                                                С. В. Кухар

судді:                                                                                В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко