П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року
м. Київ
 
справа № 596/413/21
провадження № 51 - 1042 км 22
Верховний   Суд   колегією   суддів  Першої   судової   палати   
Касаційного   кримінального   суду   у   складі:
 
головуючого судді                                           ОСОБА_1 ,
суддів:                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                   ОСОБА_4 ,
прокурора                                                ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого на вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 січня 2022 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 30 березня 2022 року стосовно
 
                                               ОСОБА_6 ,
                                               ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
                                               уродженця та мешканця  
АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 січня 2022 року, залишеним без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 30 березня 2022 року, ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, до покарання у виді арешту на строк 2 місяці. 
 
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин. 
 
Так, 27 грудня 2020 року приблизно об 11:00 ОСОБА_7 з метою відвідати свого малолітнього сина ОСОБА_8 увійшла до домогосподарства у с. Сорока Чортківського району Тернопільської області. Надалі ОСОБА_7 , взявши на руки свого сина ОСОБА_8 , понесла його до виходу з домогосподарства. В цей час ОСОБА_6 наздогнав свою колишню дружину ОСОБА_7 та з мотивів неприязних відносин умисно наніс кулаком один удар їй в голову, від якого вона із сином на руках впала на землю. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 умисно кулаками наніс не менше десяти ударів в голову ОСОБА_7 , та ногою декілька ударів в ліву підпахвинну ділянку й ліве плече, спричинивши потерпілій легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
За змістом касаційної скарги засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати, кримінальне провадження - закрити. 
 
Свої вимоги засуджений мотивує тим, що:
- висновок експерта № 7 від 02 лютого 2021 року є недопустимим доказом, оскільки медична документація стосовно ОСОБА_7 була надана на дослідження без ухвали слідчого судді про дозвіл на її вилучення;
-                     повідомлення про підозру йому було вручено дізнавачем, що не передбачено КПК України;
-                     прокурор у порушення вимог ст. 301 КПК України не надав стороні захисту копії матеріалів дізнання, натомість провів процедуру відкриття матеріалів кримінального провадження;
-                     обвинувальний акт був скерований до суду поза межами строку досудового розслідування, що є обґрунтованою підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України;
-                     суд першої інстанції допустив порушення вимог КПК України під час розгляду клопотання сторони захисту про визнання доказів очевидно недопустимими;
-                     суд апеляційної інстанції допущеним порушенням не надав належної правової оцінки та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.  
 
Від представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 надійшли заперечення, в яких він просить касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а судові рішення стосовно ОСОБА_6 - без зміни.
 
Позиції учасників судового провадження
 
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженого, просив залишити без зміни судові рішення стосовно ОСОБА_6 . 
 
Мотиви Суду
 
Положенням ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
 
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
За змістом ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку. 
 
Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
 
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
 
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
 
У поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 ставить питання про допущення органом досудового розслідування та судами першої та апеляційної інстанцій істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до його безпідставного засудження за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
 
Проте викладені в касаційній скарзі доводи засудженого Суд уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального й кримінального процесуального законів.
Так, при перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви. 
 
При цьому суд першої інстанції врахував: 
- показання потерпілої ОСОБА_7 про те, що 27 грудня 2020 року приблизно о 10:40 вона з батьками - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 приїхали в с. Сорока Чортківського району Тернопільської області, щоб відвідати сина, який проживав з її колишнім чоловіком ОСОБА_6 . Вона зайшла до будинку та якийсь час перебувала з сином, потім з ним на руках вийшла з хати, щоб показати його своїм батькам. ОСОБА_6 підбіг до неї з криками: «Ти куди? Стій, бо я тебе заб`ю» та наніс їй удар кулаком в голову, від чого вона впала. Вона намагалась піднятись, але ОСОБА_6 продовжував наносити їй удари кулаками в обличчя, голову. Наніс приблизно 10-15 ударів. Батько обвинуваченого ОСОБА_12 вирвав з її рук дитину. В цей момент до них підбігла ОСОБА_13 з вигуками: «Що Ви робите? Ви ж її вб`єте!». ОСОБА_6 продовжував її бити навприсядки, наносячи удари кулаками в обличчя, потім ударив її в пах та в живіт з ноги. Після того її мама викликала швидку та поліцію. Швидка допомога забрала її в Копичинецьку лікарню, де вона поліції надавала пояснення. Коли в неї в лікарні відбирали заяву, вона бажала притягнути ОСОБА_6 та його батька до кримінальної відповідальності;
- показання свідка ОСОБА_10 - батька потерпілої ОСОБА_7 - про те, що 27.12.2020 приблизно об 11:00 вони з ОСОБА_11 і ОСОБА_7   приїхали в с. Сорока Чортківського району Тернопільської області, щоб відвідати внука, який проживав з ОСОБА_6 . За 50-70 метрів від подвір`я машина заглухла і донька побігла до сина. Через пару хвилин він побачив, як вийшла його донька, і їй ОСОБА_6 та його батько почали наносити удари руками та ногами. Спочатку донька стояла, а потім впала, а її з дитиною на руках продовжували лупцювати. Дитину згодом забрав ОСОБА_12 . Машина завелась і вони відразу ж під`їхали. Тоді вже донька стояла. Потім викликали поліцію, швидку. До цього конфлікту у ОСОБА_7 ніяких тілесних ушкоджень не було, після конфлікту - розбите лице, на тілі були тілесні ушкодження;
- показання свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні підтвердила показання потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 . При цьому додала, що коли вони в машині чекали на доньку, вона побачила, як потерпіла вибігла з дитиною на руках. ОСОБА_6 та його батько вибігли за нею. Обвинувачений вдарив доньку, і вона впала. ОСОБА_6 присів в голові доньки, ОСОБА_12 стояв збоку біля неї. При цьому ОСОБА_12 виривав дитину з рук ОСОБА_7 , а ОСОБА_6 наносив удари руками в голову доньки. Потім піднявся і продовжив наносити удари ногами в голову. Потім вона бачила, як біля доньки присіла якась жінка. Коли машина завелась і вони під`їхали, то ОСОБА_6 кричав до ОСОБА_7 : «Я тебе заб`ю». Обличчя її доньки та одяг були в крові. Вона викликала поліцію та швидку; 
- показання свідка ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні показала про те, що 27 грудня 2020 року, коли вона поверталася з церкви, то побачила потерпілу, яка лежить на дорозі ближче межі сусідів сім`ї Хомів. Вона підійшла до потерпілої, почала до неї говорити, але та спочатку не відповідала і ніби нічого не розуміла. Трохи згодом сказала, що її побили, але хто і що - не сказала та попросила телефон, щоб подзвонити в поліцію. В ОСОБА_7 під носом була кров. Потім до них підійшов ОСОБА_15 з батьком, батьки потерпілої, які почали між собою сваритися, а вона пішла додому;
- показання свідка ОСОБА_16 , яка в судовому засіданні показала про те, що 27 грудня 2020 року приблизно об 11:00 до них прийшла колишня невістка. Коли була на кухні, то почула якийсь шум, у вікно побачила, що ОСОБА_17 біжить з дитиною, а за нею її чоловік ОСОБА_12 та син ОСОБА_6 . Потім вона побачила, як невістка лежить, а до неї підбігли чоловік та син. Коли вона вийшла на вулицю, то побачила, що її чоловік тримає невістку за ноги, а син відбирає дитину, розтискаючи руки ОСОБА_7 . При цьому вона не бачила, щоб хтось наносив удари, тілесних ушкоджень на ній також не бачила;
- показання свідка ОСОБА_12 про те, що 27 грудня 2020 року, коли до них прийшла колишня невістка, він вийшов на вулицю палити. Потім побачив, як з хати вийшла ОСОБА_7 з дитиною. Він запитав її: « ОСОБА_18 несеш дитину?». Невістка не відповіла і почала бігти. Він побіг за нею, між ними була відстань близько 10 метрів. Коли він та ОСОБА_6 добігли до хвіртки, то ОСОБА_7 вже лежала на дорозі на правій стороні, а дитина на ній зверху. Він не бачив, щоб його син бив потерпілу. ОСОБА_6 підбіг до неї, щоб розняти руки та вивільнити дитину. При цьому ОСОБА_7 штурхала ногами сина і кричала. А він тримав її за ноги, щоб невістка не завдала шкоди дитині. Через деякий час вибігла його дружина та забрала дитину до хати, а він пішов за нею. Коли він знову вийшов на вулицю, то потерпіла стояла та розмовляла з ОСОБА_19 . Потім на машині під`їхали її батьки, які погрожували їм фізичною розправою. Згодом приїхали швидка та поліція. Під час конфлікту ніхто потерпілій ударів не наносив; 
а також дані, що містяться у: 
- протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.12.2020 року, відповідно до якого працівник поліції прийняв заяву від ОСОБА_7 про те, що 27.12.2020 приблизно о 12:30 в с. Сорока Чортківського району Тернопільської області ОСОБА_6 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, нанесли їй тілесні ушкодження;
- протоколі огляду документів від 29 січня 2021 року, згідно з яким дізнавач ОСОБА_20 провів огляд медичної документації: оригіналу медичної карти стаціонарного хворого №2241/390/6 на ім`я ОСОБА_7 , оригіналу листа комп`ютерної томографії голови, оригінали рентгенограм на ім`я ОСОБА_7 , компакт-диску CD-R, із надписами на поверхні: « ОСОБА_7 , КТ, голови, 30.12.2020», які долучено до матеріалів кримінального провадження та визнано речовими доказами;
- протоколі слідчого експерименту від 07 квітня 2021 року за участю потерпілої ОСОБА_7 , у ході якого вона зазначила обставини та спосіб, за яких стосовно неї було вчинено кримінальний проступок;
- висновку експерта № 7 від 02 лютого 2021 року, згідно з яким у ОСОБА_7 за час стаціонарного лікування в Копичинецькій КРЛ з 27.12.2020 до 13.01.2021 були встановлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку; закритий перелом кісток спинки носа із незначним зміщенням; синці на обличчі, волосистій частині голови, в лівій підпахвинній ділянці та на лівому плечі; садна на правому коліні. Дані тілесні ушкодження, враховуючи їх вид, розташування на тілі, властивості та клінічний перебіг черепно-мозкової травми утворилися від дії тупих предметів, не виключено в час та при обставинах, вказаних у постанові та повідомлених обстежуваною, й за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких та легких з короткочасним розладом здоров`я.
Суд першої інстанції на підставі вказаних доказів встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та, ухвалюючи вирок, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 умисно заподіяв ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
 
Разом із тим, суд першої інстанції дав оцінку показанням ОСОБА_6 про те, що кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_7 він не вчиняв, та визнав їх непереконливими, оскільки показання потерпілої та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , ОСОБА_14 узгоджуються з іншими здобутими у кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні доказами. 
 
Водночас суд першої інстанції, відхиляючи твердження сторони захисту щодо недопустимості доказу - висновку експерта № 7 від 02 лютого 2021 року як такого, що отриманий з порушенням вимог КПК України, зазначив про те, що експертиза проведена з дотриманням положень статей 69, 101, 102 КПК України на  підставі постанови інспектора сектору дізнання ОДР ГВП ПВП ГУНП в Тернопільській області від 28 грудня 2020 року, медична документація потерпілої ОСОБА_7 була надана експерту лікувальним закладом на запит дізнавача в порядку ст. 93 КПК України, в ході проведення експертизи експерт безпосередньо оглядав потерпілу, яка додатково надала йому медичну документацію стосовно себе, висновок містить чіткі відповіді на поставлені в постанові дізнавача питання, та визнав його належним і допустимим доказом.
 
При цьому на обґрунтування своїх висновків суд першої інстанції вказав на позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, в постанові ККС ВС від 18 червня 2020 року у справі № 740/2536/17, про те, що медична документація може бути отримана в інший спосіб, також передбачений КПК України, а саме - добровільно надана безпосередньо потерпілою особою або медичною установою на запит слідчого, і лише у випадку неможливості отримати документи у такий спосіб слідчий звертається до слідчого судді з метою отримати дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів. 
 
Спростовуючи доводи сторони захисту про недопустимість як доказу протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27 грудня 2020 року, який складено о 09:40, тобто раніше часу самої події,суд першої інстанції вказав на те, що суперечності в часі оформлення протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27 грудня 2020 року часу вчинення кримінального правопорушення носять характер дрібних недоліків, які не вплинули на фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого. При цьому, потерпіла  ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що заяву в неї прийняли в лікарні в м. Копичинці Тернопільської області після нанесення їй тілесних ушкоджень, вона усвідомлювала зміст поданої нею заяви про кримінальне правопорушення.
 
Таким чином кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 розпочато та проведено з дотриманням вимог статей 477, 478 КПК України за заявою потерпілої, а тому доводи сторони захисту про порушення початку кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є безпідставними. 
 
Доводи сторони захисту про порушення правової процедури при здійсненні вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру та відсутність повноважень у дізнавача та прокурора на це суд першої інстанції визнав необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, й зазначив про те, що прокурор  ОСОБА_22 та дізнавач ОСОБА_20 здійснювали свої повноваження у відповідності до процесуальних вимог (постанови про призначення прокурора та про призначення групи дізнавачів від 28 грудня 2020 року).
 
Як установлено з матеріалів провадження, 19 березня 2021 року дізнавач ОСОБА_20 за погодженням із прокурором ОСОБА_22 склав повідомлення про підозру і цього ж дня вручив його ОСОБА_6 , що узгоджується з положеннями п. 5 ч. 2 ст. 40-1, ч. 1 ст. 298-4 КПК України.
 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, доведена поза розумним сумнівом. 
 
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість, з дотриманням вимог статей 85-87, 89, 94, 95 КПК України.
 
Водночас доводи засудженого про допущення судом першої інстанції порушення вимог КПК України під час розгляду клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону та матеріалах кримінального провадження.
 
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції у відповідності до ст. 350 КПК України розглянув заявлене захисником ОСОБА_23 клопотання про визнання доказів недопустимими та, вислухавши думки учасників провадження, відмовив у його задоволенні, достатньо переконливо умотивувавши своє рішення.
 
Судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 проведено з дотриманням вимог ст. 337 КПК України, в межах пред`явленого обвинувачення, та його діям дано правильну юридичну оцінку. Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
 
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
 
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
 
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_6 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, які б пом`якшували покарання, наявність обтяжуючої покарання обставини - вчинення кримінального правопорушення стосовно колишньої дружини в присутності малолітньої дитини, дані про особу винного, зокрема, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога, а також позицію потерпілої, яка наполягала на призначенні суворого покарання.
 
При цьому відсутність судимостей та позитивні відомості стосовно особи ОСОБА_6 суд відніс на користь призначення обвинуваченому менш обтяжливого виду покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, у виді арешту, проте в реальному його вимірі, зазначивши при цьому, що саме таке покарання буде домірним вчиненому ним кримінальному правопорушенню, а інші - менш суворі види покарання - не забезпечать досягнення цілей, визначених у ст. 50 КК України.
 
Таким чином суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання дотримався вимог статей 50, 65-67 КК України.
 
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_23 , яка є фактично аналогічною касаційній скарзі засудженого ОСОБА_6 , з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК України перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
 
За результатом апеляційного провадження суд апеляційної інстанції з урахуванням конкретних обставин справи погодився з оцінкою доказів, досліджених місцевим судом та врахованих при доведенні винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, належним чином умотивувавши свої висновки.
 
Також суд апеляційної інстанції не встановив допущення прокурором порушення вимог ч. 2 ст. 301 КПК України та як наслідок - підстав для закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Частиною 1 статті 219 КПК України визначено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або винесення постанови про початок досудового розслідування у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу, до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
 
З дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене, зокрема, протягом двадцяти діб - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, якщо підозрюваний не визнає вину або необхідності проведення додаткових слідчих (розшукових) дій, або вчинення кримінального проступку неповнолітнім (п. 2 ч. 3 ст. 219 КПК України). 
 
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 під час досудового розслідування свою вину у вчиненні кримінального проступку не визнав, тому строк досудового розслідування у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 125 КК України становив двадцять діб з дня повідомлення про підозру. Повідомлення про підозру вручено ОСОБА_6 19 березня 2021 року, цього ж дня був складений обвинувальний акт і згідно з даними штрихкоду за вих. № 3405ВИХ-21 від 19.03.2021 направлений прокурором до суду.  
 
Також не залишились без уваги та належної перевірки доводи сторони захисту щодо ненадання прокурором ОСОБА_6 копій матеріалів дізнання.
 
Так, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав на те, що ці доводи спростовуються протоколом про надання доступу до матеріалів кримінального провадження від 19.03.2021, згідно з яким підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_24 своїми підписами засвідчили факт надання доступу до ознайомлення з матеріалами досудового розслідування в обсязі 180 аркушів та отримання ОСОБА_6 копій матеріалів у кількості 10 аркушів, при цьому вони зауважень та заперечень не мали.
Тобто ОСОБА_6 і його захисник ОСОБА_24 скористались наданим їм правом доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомились з ними в повному обсязі, що узгоджується з положеннями загальної норми кримінального процесуального закону про відкриття матеріалів іншій стороні - ст. 290 КПК України.
 
Наведеними обставинами спростовуються доводи засудженого про недотримання стороною обвинувачення вимог ч. 5 ст. 301 КПК України.
 
Водночас під час апеляційного провадження колегія суддів апеляційного суду не встановила допущення судом першої інстанції істотного порушення вимог КПК України під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 .
 
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
 
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
 
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
 
постановив:
 
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 січня 2022 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 30 березня 2022 року стосовно нього - без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
С у д д і:
 
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                                      ОСОБА_3