КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
       Єдиний унікальний номер справи: 756/5050/15-ц                   Головуючий у суді першої інстанції: Белоконна І.В.
       Номер провадження: 22-ц/824/1068/2022                                   Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М           У К Р А Ї Н И
 
01 листопада 2022 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А., 
при секретарі - Качалабі О.О., 
 
розглянувши   у відкритому  судовому  засіданні в м. Києві  матеріали  цивільної  справи  за   апеляційною  скаргою   ОСОБА_1    на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1    про стягнення заборгованості, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
В Оболонський районний суд міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариства «Укрсоцбанк» (далі - позивач, ПАТ «Укрсоцбанк», кредитор, банк) із позовом. в якому  просило   стягнути з ОСОБА_1 (далі - відповідач, позичальник, боржник)  заборгованість за  кредитним  договором  в сумі  940 960,66 грн.
Позовні  вимоги  обгрунтовувало  тим,  що 23.08.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 40.29-48/387, відповідно до умов якого, кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 606 000,00 грн. зі сплатою 13,25 процентів річних на термін до 22.08.2032 року.
Позивач, всі зобов`язання які були покладені на нього згідно істотних умов договору виконав в повному обсязі, а саме: видав кредит у розмірі 606 000,00 грн.
Відповідач, не належним чином виконувала свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого, станом на 27.03.2015 року у неї перед банком утворилась заборгованість у розмірі 940 960,66 грн., яка складається з наступного:   557 500,65 грн. - заборгованість за кредитом; 261 823,98 грн. - заборгованість за відсотками; 9 841,13 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 49 092,43 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 10 193,16 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом; 52 509,31 грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками.
 Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від                    15.10.2015 року, позов  Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»   до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості  задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (код ЄДРПОУ 00039019) заборгованість за кредитним договором № 40.29-48/387 від 23.08.2007 року в розмірі 940 960 (дев`ятсот сорок тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень 66 копійок, яка складається з наступного: 557 500 (п`ятсот п`ятдесят сім тисяч п`ятсот) гривень           65 копійок - заборгованість за кредитом; 261 823 (двісті шістдесят одна тисяча вісімсот двадцять три) гривні 98 копійок - заборгованість за відсотками; 9 841 (дев`ять тисяч вісімсот сорок одна) гривня 13 копійок - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 49 092 (сорок дев`ять тисяч дев`яносто дві) гривні 43 копійки - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 10 193 (десять тисяч сто дев`яносто три) гривні      16 копійок - розмір інфляційних витрат за кредитом; 52 509 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот дев`ять) гривень 31 копійка - розмір інфляційних витрат за відсотками.
Не  погодившись  із  вказаним  судовим  рішенням,  ОСОБА_1   оскаржила  його  в  апеляційному  порядку.
В  апеляційній  скарзі, посилаючись на неповне з`ясування  обставин  справи,  невідповідність  висновків  суду обставинам  справи,  неправильне  застосування  норм  матеріального  і  порушення  процесуального  права,  просила  заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15.10.2015 року  скасувати,  ухвалити  нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В  доводах  апеляційної  скарги  вказувала  на те, що суд першої інстанції постановив рішення на припущеннях, в матеріалах справи відсутні докази про надання кредиту за вказаним договором, про наявність у відповідача заборгованості за цим кредитним договором, про направлення позивачем вимоги банку про дострокове повернення боржником всієї суми кредиту. Наявний у справі розрахунок заборгованості не стосується договору кредиту № 40.29-48/387 від 23.08.2007 року, оскільки складений банком відносно іншого кредитного договору, а тому не може бути доказом на підтвердження заявлених позовних вимог. Крім того вказувала, що позивач жодних  повідомлень  про  зміну  процентної  ставки  за  договором,  відповідачу  не направляв.
У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим та не підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Судове  рішення   переглядалось  судами  в  апеляційному  і  касаційному  порядку  неодноразово.
Постановою  апеляційного  суду  міста Києва  від  25.01.2018  року  заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15.10.2015 року  скасовано  та  ухвалено  нове  рішення  про  відмову  у  задоволенні  позову  ПАТ «Укрсоцбанк».
Постановою Верховного Суду від 13.03.2019 року, постанову апеляційного  суду  міста Києва  від  25.01.2018  року скасовано,  справу  передано  на  новий  розгляд  до  суду  апеляційної  інстанції.
В подальшому,  постановою Київського  апеляційного  суду  від                        31.10.2019  року,  заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15.10.2015 року   скасовано  та  ухвалено  нове  рішення  про  часткове  задоволення  позову ПАТ «Укрсоцбанк».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 40.29-48/387 від 23.08.2007 року в розмірі 940 960 (дев`ятсот сорок тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень 66 копійок, яка складається з наступного: 557 500 (п`ятсот п`ятдесят сім тисяч п`ятсот) гривень 65 копійок - заборгованість за кредитом; 261 823 (двісті шістдесят одна тисяча вісімсот двадцять три) гривні             98 копійок - заборгованість за відсотками; 9 841 (дев`ять тисяч вісімсот сорок одна) гривня 13 копійок - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 49 092 (сорок дев`ять тисяч дев`яносто дві) гривні 43 копійки - пеня за несвоєчасне повернення відсотків;    10 193 (десять тисяч сто дев`яносто три) гривні 16 копійок - розмір інфляційних витрат за кредитом; 52 509 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот дев`ять) гривень 31 копійка - розмір інфляційних витрат за відсотками.
Постановою Верховного Суду  від 23.09.2020  року,  постанову  Київського  апеляційного  суду  від  31.10.2019 року скасовано, справу передано на новий  розгляд  до суду апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга   ОСОБА_1 підлягає задоволенню,  виходячи із наступного. 
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України (у редакції 2004 року), законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України).
За приписами ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
В ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом першої інстанції встановлено, що 23.08.2007 року між позивачем - Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») та відповідачем - ОСОБА_1 ,  був укладений кредитний договір № 40.29-48/387, відповідно до умов якого, кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 606 000,00 грн. зі сплатою 13,25 процентів річних з  кінцевим  терміном  погашення  заборгованості  до 22.08.2032 року ( том 1 а.с.23-26).
Відповідач неналежним чином виконувала свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого, станом на 27.03.2015 року у неї перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 940 960,66 грн., яка складається з наступного: 557 500,65 грн. - заборгованість за кредитом; 261 823,98 грн. - заборгованість за відсотками; 9 841,13 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 49 092,43 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 10 193,16 грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом; 52 509,31 грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками.
Ухвалюючи  рішення  про  задоволення  позову,  суд  першої  інстанції  виходив  із доведеності  і  обгрунтованості  позовних  вимог  щодо того,  що  станом на     27.03.2015 року  у  ОСОБА_1 перед  ПАТ  «Укрсоцбанк» виникла заборгованість за вказаним кредитним договором  у  розмірі  940 960 грн. 66 коп., яка підтверджується   розрахунком заборгованості, наданим позивачем.
Проте,  погодитись  із  вказаними  висновками  не  можна  із  наступних  підстав.   
При  апеляційному  розгляді  встановлено, що до  позовної заяви представником  позивача приєднано  розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 28.09.2011 року № 013ВІ10110928001, за яким, заборгованість відповідача зазначена в сумі 157 148,59 грн. (том 1 а.с.12-19).
Вказаній  обставині,  яка  є  предметом  доказування  у  справі,   суд  першої інстанції  належної  правової  оцінки не  надав.
В  додатку  до  відзиву від 24.01.2018  року  на  апеляційну  скаргу           ОСОБА_1 , банк надав суду виписку по особовому рахунку ОСОБА_1            № НОМЕР_2 за кредитним договором від 23.08.2007 року № 40.29-48/387 (том 1 а.с.121-138), а представником  ОСОБА_1 в  додатку  до додаткових  пояснень  до  апеляційної  скарги,  надано розрахунок заборгованості за кредитним договором від 23.08.2007 року № 40.29-48/387, виконаний ПАТ  «Укрсоцбанк», згідно з яким, розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком, станом на 27.03.2015 року складає        940 960,66 грн., із яких: заборгованість за кредитом у розмірі 557 500,65 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 261 823,98 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 9 841,13 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 49 092,43 грн.; інфляційні втрати за кредитом у розмірі 10 193,16 грн.; інфляційні втрати за відсотками у розмірі 52 509,31 грн. (том 1 а.с.146-155).
Крім того, в додатку  до  відзиву від 24.01.2018  року  на  апеляційну  скаргу           ОСОБА_1 , її представник - адвокат Пушок С.В., звернув увагу апеляційного суду на пропуск позивачем строку позовної давності на пред`явлення до ОСОБА_1 даного позову, який просив врахувати при розгляді апеляційної скарги. 
Виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 за кредитним договором від 23.08.2007 року № 40.29-48/387 від 23.01.2018 року і розрахунок заборгованості за кредитним договором від 23.08.2007 року № 40.29-48/387,   виконані ПАТ  «Укрсоцбанк»,  прийняті   судом  апеляційної  інстанції   в  порядку                   ст. 367 ЦПК  України  і  є  належними  та  допустимими  доказами  на  підтвердження   заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 23.08.2007 року                  № 40.29-48/387 станом на 27.03.2015 року у розмірі 940 960,66 грн., із яких: заборгованість за кредитом у розмірі 557 500,65 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 261 823,98 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі                     9 841,13 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 49 092,43 грн.; інфляційні втрати за кредитом у розмірі 10 193,16 грн.; інфляційні втрати за відсотками у розмірі 52 509,31 грн.
Разом  з  тим,  колегією суддів   встановлені обставини,  які  свідчать про відсутність у позивача права на судовий захист свого права у такий спосіб,   оскільки позов пред`явлений  зі спливом  строку позовної давності.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). 
Для окремих видів вимог, законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).
За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). 
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Пунктами 1.1, 1.1.2 кредитного договору №40.2948/387, який укладено  23.08.2007 року, сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості шляхом виплати щомісячних платежів протягом всього часу дії договору в розмірі 2 020 грн. до 10 числа місяця наступного за місяцем у графіку та в останній користування кредитом з кінцевим терміном основного зобов`язання до 22.08.2032 року.
Пунктом  2.4.1 договору  визначено,  що  сплата  процентів   здійснюється   до 10  числа  місяця,  наступного  за  тим,  в  якому  нараховано  проценти.
За порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, позичальник зобов`язався сплачувати банку за кожен день пеню в розмірі подвійної процентної ставки, установленої пунктом 4.2 цього договору, від суми простроченого платежу (п.п. 1.1 та 2.4 кредитного договору).
Відповідно до пунктів 3.3.9, 4.5 договору, позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пунктом 1.1 цього договору. У разі  невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.8, 3.3.9 договору,  протягом більше ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (т. 1 а.с.23-25).
З наданого представником відповідача копії розрахунку заборгованості відповідача  за кредитним договором № 40.29-48/387 від 23.08.2007 року, вбачається, що останній платіж був сплачений ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитом 15.07.2009 року (т. 1 а.с.147),  а на погашення процентів за користування кредитом, останній платіж сплачений 28.11.2011 року (т. 1 а.с.153).
Встановлена судом апеляційної інстанції вказана обставина не оспорена позивачем,   та  підтверджується   доданою до відзиву на апеляційну скаргу випискою з особового рахунку відповідача про рух коштів за кредитним договором                    № 40.29-48/387 від 23.08.2007 року.
За визначенням пункту 4.5. договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 14.10.2009 року.
Оскільки строк виконання основного зобов`язання та зобов`язання  щодо  сплати  відсотків   за  користування  кредитом  було змінено на 14.10.2009 року, тому, саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення в суд  щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з зазначеним позовом лише 17.04. 2015 року, тобто, зі спливом строку позовної давності.
За змістом ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Після зміни строку виконання зобов`язання до 14.10.2009 року, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5 договору, позичальник був зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний  час  використання  кредиту  та  нараховані  штрафні  санкції до вказаної дати й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 14.10.2009 року, а також вимога позивача від 16.01.2014 року не підлягали виконанню.
З огляду на вказані обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи  відповідача стосовно спливу строку позовної давності на пред`явлення до нього  позивачем вказаного позову  є  обгрунтованими   і   заслуговують на увагу.
Приймаючи  до  уваги, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена судом першої інстанції про судові засідання, як це передбачено  ст. 74 ЦПК України ( в редакції 2004 року),   колегія  суддів    вважає,   що відповідач з поважних причин не заявила клопотання про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.
Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про відсутність доказів на підтвердження  видачі позивачем кредитних коштів відповідачу.
Відповідачем не спростовано факт укладення кредитного договору та внесення на погашення кредитних коштів платежів за кредитом та відсотків в 2009 році,  як вже зазначалось вище.
За таких обставин, заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15.10.2015 року не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) щодо його законності та обґрунтованості, оскільки при його ухваленні судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм процесуального права і неправильного  застосування норм матеріального права, що у відповідності до вимог                      ст.ст. 374, 376 ЦПК України, є підставою для його скасування із ухваленням  у  справі  нового  рішення,  про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості.
 За правилами ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки, апеляційний суд ухвалює у справі нове судове рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, тому, підлягає стягненню з Акціонерного  товариства  «Альфа-Банк»  на  користь  ОСОБА_1 судовий збір  за  подачу  заяви  про  перегляд  заочного  рішення  суду  першої  інстанції  у  сумі 320 грн., за  подачу  апеляційної  скарги - 4 019,41 грн., за подачу касаційної скарги на постанову Київського апеляційного суду від 31.10.2019 року - 7 308 грн., а всього: 11 647,41 грн.
Керуючись  ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України  суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну  скаргу ОСОБА_1   задовольнити.
Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 жовтня       2015 року  скасувати,  ухвалити  у  справі  нове  судове  рішення,  яким  у  задоволенні  позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1    про стягнення заборгованості - відмовити.
Стягнути  з  Акціонерного  товариства  «Альфа-Банк»  на  користь  ОСОБА_1   судовий збір  за  подачу  заяви  про  перегляд  заочного  рішення  суду  першої  інстанції  у  сумі 320 грн., за подачу апеляційної скарги - 4 019 грн. 41коп., за подачу касаційної  скарги  на  постанову Київського  апеляційного  суду  від  31  жовтня 2019  року - 7 308 грн.,  а  всього:  11 647 гривень 41  копійка.
Постанова  набирає  законної  сили  з  дня  її  прийняття  та  може  бути  оскаржена  до  Верховного Суду  протягом  тридцяти  днів.

Головуючий:                                                                              О.П. Коцюрба

Судді:                                                                                          І.М. Білич 

                                                                                                    Т.А. Слюсар