П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/5254/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дончик В.В. 
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
20 січня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2022 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (відповідача) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 20.09.2022 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що жодним доказом у справі не підтверджується, що за наслідками проведеного розрахунку та перерахунку пенсії, загальний розмір пенсії позивача зменшився, навпаки з кожним перерахунком пенсії її розмір збільшувався, що відповідає меті пенсійного законодавства та положенням статей 1, 46 Конституції України.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що відповідач здійснив розрахунок суми поточної пенсії та суми боргу позивача без обов`язкового врахування автоматичного перерахунку, на момент її виплати за період з липня 2019 року по грудень 2019 у розмірі, визначеному не на дату нарахування до виплати поновленої пенсії (24.11.2020).
Вважає, що нарахування пенсії позивачки 24.11.2020 в розмірі, відповідно до законодавства, на момент виникнення боргу у 2017 році, яке згодом було змінене, є дискримінаційним порушенням права позивачки на встановлений, на момент виплати, розмір пенсії.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2020, позивачу поновлена пенсія з 01.07.2017, при цьому, відповідача не зобов`язано проводити поновлення виплати пенсії з автоматичним її перерахунком, відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно надано правову оцінку доводам позивача.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що судовими рішеннями у справах №757/4109/14 та №120/2181/19-а встановлено, що позивач в 1994 році виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Ізраїлі.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 у справі №757/4109/14 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі Вінницької області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 02 грудня 2013 року пенсію за віком за межами України.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.09.2019 в адміністративній справі №120/2181/19-а зобов`язано відповідача поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії та виплачувати її із 02 січня 2019 року.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2020 року в адміністративній справі №120/2181/19-а зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести ОСОБА_1 поновлення та виплату пенсії за віком з липня 2017 року по 01.01.2019 шляхом поновлення її відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із компенсацією втрати частини доходів.
28.12.2021 позивач звернулась до відповідача із заявою про добровільне виконання рішення суду від 01.09.2020.
Згідно інформації викладеної в листі від 05.01.2022 відповідач повідомив, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.09.2020 у справі №120/2181/19-а позивачу поновлено виплату пенсії з липня 2017 року у відповідності до Закону №1058-ІV із компенсацією втрати частини доходів.
До вказаного листа відповідачем додано розрахунок пенсії позивача, відповідно до рішення №90522015432 від 24.11.2020 року.
Не погоджуючись із здійсненням відповідачем розрахунку суми поточної пенсії позивачу у розмірі, визначеному не на дату нарахування до виплати поновленої пенсії, а на дату припинення її виплати та здійснення розрахунку суми боргу за період з липня 2017 року по 01.01.2019 без обов`язкового врахування автоматичного перерахунку на момент її виплати та вважаючи його протиправним, представник позивача звернувся із адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.  2  та ч. 4 ст.  242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо доводів позивача, що відповідач при розрахунку поточної пенсії позивачу на момент виплати 24.11.2020 протиправно не врахував щомісячну доплату за 8 років понаднормового стажу, відповідно до ст.28 ч.1 абз.2 Закону 1058- IV, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно із абзацами першим другим частини першої статті 28 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закону №1058) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.
За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.
Відповідно до пункту 41 пункту 4 Прикінцевих положень Закону №1058 для осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", крім тих, яким після набрання чинності зазначеним Законом здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії:
- мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу;
- збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.
Таким чином, за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років пенсія за віком позивача збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини.
Відповідно до статті 27 Закону №1058 розмір пенсії за віком визначається за формулою:
П = Зп*Кс, де:
П - розмір пенсії, у гривнях;
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;
Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
Як встановлено судом першої інстанції, страховий стаж позивача складає 28 років 04 місяці 2 дні (страховий стаж враховано по 03.01.1994 року), коефіцієнт страхового стажу 0,38250.
Заробітну плату для обчислення пенсії розраховано як нульову (0,00000), оскільки довідка про заробітну плату за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 позивачем не надавалась.
Також встановлено, що розрахунковий розмір пенсії позивача відповідно до статті 27 Закону №1058-IV складає 0,00 грн. (0,00000 х 0,38250) та  оскільки, розрахунковий розмір пенсії позивача відповідно до статті 27 Закону №1058- IV склав 0,00 грн. (0,00000 х 0,38250), відповідачем встановлено їй доплату до пенсії в розмірі прожиткового мінімуму (1312 грн.), відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 28 Закону 1058-IV.
Зважаючи на те, що розрахунок доплати за понаднормовий стаж 8 років обчислюється у відповідності до норм абзацу 2 частини 1 статті 28 та пункту 4-1 розділу XV Закону №1058- IV як відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, розрахунок пенсії позивача здійснено у відповідності до вимог Закону №1058- IV (0,00 грн. (розмір пенсії, визначений відповідно до статті 27 Закону України №1058 )*8% (доплата за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років) =0,00 грн.).
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо доводів представника позивача на те, що на позивача поширюються положення частини 2 статті 28 Закону №1058, колегія суддів зазначає наступне.
Так, частиною другою статті 28 Закону №1058 визначено, що з 01.01.2018 року для осіб, які досягли віку 65 років, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, але не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
При цьому, страховий стаж позивача складає 28 років, 4 місяці, 2 дні, що є недостатнім для визначення мінімального розміру пенсії відповідно до положень частини 2 статті 28 Закону №1058.
Разом з тим, пункт 41 пункту 4 Прикінцевих положень Закону №1058 не поширює свою дію на частину 2 статті 28 Закону №1058, а тому доводи представника позивача в цій частині також є безпідставними.
Також, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи представника позивача, що здійснення перерахунку пенсії позивача з 01.07.2017 по 01.01.2019 повинно бути здійснене у розмірі, станом на дату нарахування її до виплати - 24.11.2020, оскільки такий розмір визначено відповідно до абзацу 1, 2 частини 1 статті 28 Закону №1058-IV на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного саме на дату відповідного періоду, за який підлягає перерахунку пенсія позивача. Сатисфакція ж невчасного перерахунку пенсії, здійснена позивачу у вигляді нарахування компенсації втрати частини доходів.
Щодо вимоги представника позивача про перерахунок та виплату поточної пенсії та суми боргу за період з 01.07.2017 по 01.01.2019 відповідно до частини 2 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення", колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до частини 2 статті 42 Закону України №1058 для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, законом №1058 не було передбачено, з якої дати мають перераховуватися пенсії. Визначено лише, що дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України.
При цьому, Законом №2148-VIII, який набрав чинності 01.10.2017, до частини першої статті 25 Закону №1058-ІV були внесені зміни та визначено, що за період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.
Разом з тим, Законом №2148-VIII розділ XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV доповнено п. 4.3 такого змісту: «Пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 01.10.2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Водночас, при здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 01.12.2017 Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 гривень.
Зокрема, пунктом 1 розділу ІІ Закону №2148-VIII установлено, що з 01.12.2017 до встановлення розміру прожиткового мінімуму, який буде більшим за розмір, встановлений на 01.12.2017 та збільшений на 79 гривень, при призначенні та перерахунку пенсій, надбавок, підвищень, інших пенсійних виплат, встановлених законодавством, використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений на 01.12.2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.
Як встановлено судом першої інстанції, пенсія позивача з 01.07.2017  складає - 1312 грн., з 01.10.2017 до 01.12.2018 - 1452 грн. (1312 грн.+79 грн.), з 01.12.2018  - 1497 грн.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем на виконання вимог Закону та задля недопущення зменшення розміру пенсії позивача, здійснено перерахунок пенсії, відповідно до вимог законодавства.
Разом з тим, у період з 01.07.2017 по 31.12.2018  Кабінетом Міністрів України рішень про дату та порядок проведення індексації пенсій не приймалось.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що жодним доказом у справі не підтверджується, що за наслідками проведеного розрахунку та перерахунку пенсії, загальний розмір пенсії позивача зменшився, навпаки з кожним перерахунком пенсії її розмір збільшувався, що відповідає меті пенсійного законодавства та положенням статей 1, 46 Конституції України.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.