ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 672/511/22
Провадження № 22-ц/4820/469/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В. 

за участю представника відповідача Адамчук Л.В. 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 672/511/22 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2022 року (суддя Пономаренко Л.Е.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних. 
Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом АТ КБ «Приватбанк» (далі – Банк) вказувало, що 30.09.2008 між Банком та  ОСОБА_1 укладено кредитний договір № HMGWGA0000000962, за змістом якого Банк зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 75539,66 дол. США терміном до 30.09.2018, проте ОСОБА_1 всупереч умовам кредитного договору не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією. І рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 02.02.2011 в рахунок стягнення заборгованості по кредиту станом на 16.03.2010 в сумі 680306,81 грн на користь ПАТ КБ «Приватбанк» звернуто стягнення на предмет іпотеки – житловий будинок, що належить на праві власності ОСОБА_1 .
Позивач зазначав, що вказане рішення суду не виконано, тому враховуючи розмір заборгованості ОСОБА_1 по тілу кредиту станом на 08.02.2011 в розмірі 67958,63 долари США, яка вподальшому змінювалася і станом на 17.05.2022 становить 68581,60 доларів США у відповідача наявний обов`язок по сплаті 3 % річних від простроченої суми за період з 08.02.2011 по 17.05.2022 в сумі 22268,17 дол. США.
Тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 22268,71 доларів США - 3% річних від простроченої суми, що за курсом 29.25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.05.2022 складає 651359,77 грн. 
Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2022 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що при використанні Банком права дострокової вимоги про повернення усієї суми кредиту, спливли строки позовної давності, що є підставою для відмови у позові. 
Апелянт констатує, що ухваленням рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, зобов?язання відповідача сплатити кредитну заборгованість не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов?язання. Тому Банк має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. І, враховуючи невиконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань, тому наявні законні підстави для стягнення з відповідача 3 % річних в межах строку позовної давності.
Зважаючи на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовну заяву.
У відзиві ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення — без змін. Звертав увагу, що АТ КБ «ПриватБанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту (враховуючи відсотки за користування кредитом), що залишилася несплаченою, змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, звернувшись до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Зазначає, що розмір заборгованості за кредитним договором в сумі 680306,81 грн визначений рішенням Городоцького районного суду від 02.02.2011, що набрало законної сили, визначення заборгованості у позовній заяві станом на 08.02.2011 у розмірі 67958,63 доларів США та яка у подальшому змінюється за періодам, які визначені у розрахунку заборгованості та станом на 17.05.2022 становить 68581,60 доларів США є протиправним, не відповідає дійсним обставинам справи, а отже нарахування 3 % річних від вказаної суми є неправомірним.
Також Банком з порушенням строку позовної давності нараховано 3 % річних від суми заборгованості за період понад 11 років, а саме з 08.02.2011 по 17.05.2022.
В судовому засіданні представниця ОСОБА_1 ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
ОСОБА_1 та представник АТ КБ «Приватбанк» до суду не з`явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).
Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Оскаржуване судове рішення в повному обсязі не відповідає вказаним вимогам.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Банк використав право дострокової вимоги повернення суми кредиту (враховуючи відсотки за користування кредитом), що залишилася несплаченою позичальником, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. І з врахуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України початком перебігу строку для застосування наслідків прострочення виконання зобов`язання є набрання законної сили рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 02.02.2011, при цьому судом не встановлено обставин, які свідчили б про зупинення чи переривання строку позовної давності, а позивачем не зазначено поважних причин пропуску вказаного строку. 
Судова колегія не погоджується із цим рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову про стягненні з ОСОБА_1 3% річних за період з 27 червня 2019 року по 23 лютого 2022 року та в частині мотивів відмови у стягненні 3% річних за період з 24 лютого 2022 року по 17 травня 2022 року. 
Так, суд першої інстанції вірно виходив з того, що рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 02 лютого 2011 року у цивільній справі №2-24/2011 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки ухвалено в рахунок стягнення заборгованості по кредиту станом на 16.03.2010 в сумі 680306,81 грн на користь ПАТ КБ «Приватбанк» звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 на земельній ділянці загальною площею 0,38 га, що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного житлового будинку ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності.
Зазначеним рішенням встановлено, що відповідно до укладеного договору № HMGWGA0000000962 від 30.09.2008 року ОСОБА_1 отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 75539,67 (Долар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.09.2018 року. Проте відповідач свого зобов`язання по погашенню кредиту не виконує і станом на 16.03.2010 року має заборгованість в розмірі 85251,48 (Долар США), що відповідає 680306,81 грн по курсу 7,98 грн відповідно до службового розпорядження НБУ № 417/100 від 15.03.10 року, яка складається з наступного: 68091,23 (Долар США) заборгованість за кредитом, 9619,36 (Долар США) - заборгованість по процентам користування кредитом, 3441,31 (Долар США) - заборгованість по комісії користування кредитом, 4099,58 (Долар США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. (а.с. 5-6).
Судом першої інстанції вірно встановлено, що вказане рішення у цивільній справі №2-24/2011 ОСОБА_1 не виконано.
Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти росії»).
Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» («StubbingsandOthers v. theUnitedKingdom»).
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.
До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
У своїй постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18 про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
З огляду на вищенаведене та враховуючи, що невиконання позичальником грошового зобов`язанння по кредитному договору є триваючим порушенням і застосовуючи заяву ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності (а.с. 66-68), суд першої інстанції прийшов до незаконного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 3% річних за прострочення виконання ним грошового зобов`язання за період з 27.06.2019 по 17.05.2022 у межах трирічного строку позовної давності та в межах заявлених позовних вимог саме з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. 
А тому доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права в цій частині є обґрунтованими.
Разом з тим, суд першої інстанції вірно застосував строк позовної давності при відмові у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення з ОСОБА_1 3% річних за прострочення виконання ним грошового зобов`язання за кредитним договором за період з 08.02.2011 по 26.06.2019.  
Враховуючи, що рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 02 лютого 2011 року у цивільній справі №2-24/2011 визначено розмір заборгованості ОСОБА_1  за кредитом станом на 16.03.2010 в сумі 68091,23 долар США та визначення позивачем станом на 08.02.2011 розміру заборгованості позичальника за кредитом в сумі 67958,63 доларів США, яка, враховуючи дострокову вимогу кредитора, не може в подальшому збільшуватися та враховуючи відсутність будь–яких  заперечень позичальника щодо наявності такого розміру заборгованості по кредиту станом на дату розгляду справи, апеляційний суд вважає, що підлягає до стягнення із ОСОБА_1  на користь позивача  13149,36 доларів США - 3% річних за прострочення виконання ним грошового зобов`язання в розмірі 67958,63 доларів США за період з 27 червня 2019 року по 23 лютого 2022 року.
Разом з тим, відсутні правові підстави для стягнення із ОСОБА_1 на користь Банку 3 % річних за прострочення виконання ним грошового зобов`язання за період з 24 лютого 2022 року по 17 травня 2022 року, виходячи з наступного. 
Так, 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року  і діє на цей час.
17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: 18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".
Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Судова колегія вважає, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 27 червня 2019 року по 17 травня 2022 року у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи в зазначеній частині, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 27 червня 2019 року по 23 лютого 2022 року.
У відповідності до ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
З врахуванням положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» понесені останнім судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 59% (384618,78 грн х 100/651359,76 грн), тому слід стягнути 5764,53 грн (9770,40 грн х 59,04%/100) за подачу позовної заяви та відповідно задоволених вимог апеляційної скарги підлягає стягненню 8646,80 грн (14655,60 грн х 59%/100) за подачу позовної заяви) за подачу апеляційної скарги. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2022 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 3% річних за період з 27 червня 2019 року по 23 лютого 2022 року – скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь АТ КБ «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) 3 % річних за період з 27 червня 2019 року по 23 лютого 2022 року – 13149 (тринадцять тисяч сто сорок дев`ять) 36 дол. США та судовий збір в розмірі 5764 (п`ять тисяч сімсот шістдесят чотири) грн 53 коп.
В решті рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2022 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь АТ КБ «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) 8646 (вісім тисяч шістсот сорок шість) грн 80 коп судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 березня 2023 року.

Судді                                                                                А.П. Корніюк
                                                                       
       І.В. П`єнта
                                                                              
       О.І. Талалай