УХВАЛА
15 березня 2023 року
м. Київ
провадження № 13-12зво23
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,  ОСОБА_11 ,  ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 
перевіриламатеріали за заявою засудженого ОСОБА_18 про  перегляд за виключними обставинами ухвали Верховного Суду України від 30 січня 2001 року і
ВСТАНОВИЛА:
За вироком Дніпропетровського обласного суду від 16 травня 2000 року з  урахуванням змін, унесених ухвалою Верховного Суду України від 30 січня 2001 року, ОСОБА_18 засуджено за сукупністю злочинів, передбачених пунктами «а», «г», «е», «ж», «з», «і» ст. 93, ст. ст. 17, 19 і пунктами «а», «ж», «з», «і» ст. 93, ст. 69, ч. 3 ст. 142, ч. 2 ст. 86, ч. 1 ст. 222 Кримінального кодексу України 1960 року (далі  -  КК 1960 року), до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
У подальшому засуджений звертався до Касаційного кримінального суду у  складі Верховного Суду (далі - Касаційний кримінальний суд) з питанням перегляду ухвали Верховного Суду України від 30 січня 2001 року за виключними обставинами щодо заміни довічного ув'язнення на покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. Крім того, ОСОБА_18 звертався до Касаційного кримінального суду із заявою про перегляд за виключними обставинами, посилаючись на положення ст. 5 Кримінального кодексу України 2001 року (далі - КК), які визначають зворотну дію закону про кримінальну відповідальність у часі, Рішення Конституційного Суду України №  1-рп/2011 від 26 січня 2011 року, а також недодержання в його справі практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Проте 28, 29 вересня, 24 жовтня та 17 листопада 2022 року заявнику було відмовлено у відкритті провадження через відсутність правових підстав для протилежного рішення.
Касаційний кримінальний суд, керуючись ч. 10 ст. 31, ч. 5 ст. 33 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), ухвалою від 01 березня 2023 року передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) заяву засудженого ОСОБА_18 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 30 січня 2001 року за виключними обставинами.
Як убачається зі змісту заяви ОСОБА_18 просить переглянути ухвалу Верховного Суду України від 30 січня 2001 року в порядку виключного провадження на підставі пункт 1 ч.  1  ст. 40012 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК 1960 року). На переконання засудженого, призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі, замість позбавлення волі на строк 15 років, суперечить принципу верховенства права з огляду на рішення ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року й положенням ст. 5 КК про зворотню дію закону про кримінальну відповідальність у часі.
Велика Палата, перевіривши доводи, наведенні в заяві та долученні до неї матеріали, дійшла висновку, що у відкритті провадження належить відмовити з огляду на таке.
Заява ОСОБА_18 стосується перегляду ухвали Верховного Суду України від 30 січня 2001 року щодо нього. При цьому, звертаючись до Великої Палати, засуджений посилається на п. 1 ч. 1ст. 40012 КПК 1960 року.
Верховний Суд розпочав роботу 15 грудня 2017 року. Того ж дня набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким унесені зміни до КПК, відповідно до яких цей Кодекс доповнено процесуальними нормами, котрими визначено підстави та порядок передачі справи на розгляд Великої Палати (ст. ст. 4341, 4342 глави 32 «Провадження в суді касаційної інстанції» КПК).
Згідно з приписами ч. 5 ст. 33 КПК кримінальне провадження за виключними обставинами здійснюється з підстав, визначених пунктами 1, 3 ч. 3 ст. 459 цього Кодексу, судом, який ухвалив рішення, що переглядається, а Великою Палатою - з підстави, передбаченої п. 2 ч. 3 ст. 459 вказаного Кодексу (встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом).
Проте на користь ОСОБА_18 не було постановлено рішення міжнародною судовою  установою, юрисдикція якої визнана Україною, а рішення ЄСПЛ, на яке посилається засуджений у своїй заяві, постановлено щодо іншої особи.
Таким чином, перегляд оспорюваного судового рішення за виключними обставинами з підстав, на які засуджений посилається, не належить до  компетенції Великої Палати, котра в силу ст. 19 Конституції України діє  виключно в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законом. Крім того, КПК не передбачено  повторної процедури перевірки Великою Палатою аналогічних за сутністю змісту заяв про перегляд судового рішення за правилами глави 34 цього Кодексу та за відсутності даних, які за законом є підставою для протилежного.
Отже, у відкритті провадження за заявою ОСОБА_18 має бути відмовлено, а подану заяву з усіма доданими до неї матеріалами - повернуто її автору.
Наведений висновок Великої Палати узгоджується з її практикою (наприклад, ухвали від 10 липня 2019 року, 28 вересня 2022 року, справи № 2-15, 1-32/00 відповідно).
Разом із цим, зважаючи на принцип правової визначеності й порушене засудженим питання в аспекті ст. 5 КК, Велика Палата звертає увагу на те, що  Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 26 січня 2011 року                № 1-рп/2011 (справа про заміну смертної кари довічним позбавленням волі) офіційно розтлумачив положення КК 1960 року зі змінами, внесеними Законом України від 22 лютого 2000 року № 1483-ІІІ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» (далі -  Закон № 1483-ІІІ), які стосуються покарання. Зокрема, згідно з позицією Конституційного Суду України наявність проміжку часу між днем ухвалення Рішення цього суду № 11-рп/1999 та набранням чинності Законом № 1483-ІІІ не означає, що існуючі на той час відповідні санкції статей КК 1960 року втратили альтернативний характер та передбачали лише покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк 15 років. Таке порушувало б принцип співмірності тяжкості злочину і покарання за його вчинення, не відповідало б принципу справедливості в кримінальному праві. Після прийняття Рішення № 11-рп/1999 КК 1960 року не став новим законом, що пом`якшував кримінальну відповідальність осіб за вчинення особливо тяжких злочинів. Оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, то  положення вказаного Кодексу зі змінами, внесеними Законом № 1483-ІІІ, є  такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність та іншим чином поліпшують правове становище осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини до набрання чинності цим Законом.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 459, 463, 464 КПК, Велика Палата
ПОСТАНОВИЛА:
Відмовити у відкритті провадження за заявою  ОСОБА_18 про  перегляд за виключними обставинами ухвали Верховного Суду України від 30 січня 2001 року щодо нього.
Заяву ОСОБА_18 з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка їх подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                        ОСОБА_1 
Судді:	ОСОБА_2 	ОСОБА_10 	
 	ОСОБА_3 	ОСОБА_11 	
 	ОСОБА_4 	ОСОБА_12 	
 	ОСОБА_5 	ОСОБА_13 	
 	ОСОБА_6 	ОСОБА_14 	
 	ОСОБА_7 	ОСОБА_15 	
 	ОСОБА_8 	ОСОБА_16 	
 	ОСОБА_9 	ОСОБА_17