ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/499/23 Справа № 202/3424/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,
за участю секретаря Паромової О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Акцент Банк” про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

       У червні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ “Акцент Банк” про визнання кредитного договору недійсним.
       В обґрунтовування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 05 травня 2021 року ним в додатку “Кредитна історія” було отримано інформацію про нібито укладання між ним та ПАТ “Акцент-Банк” кредитного договору б/н від 12 лютого 2021 року, згідно якого відповідач нібито надав йому кредит. Однак, позивач зазначає, ніякого договору між ним та відповідачем не укладено і підписано не було. Також позивач вказує, що він не отримував кредитні кошти від відповідача, ані з каси банку, ані на свій поточний рахунок, якого також відкрито не було. Позивач зазначив, що згідно ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається виключно в письмовій формі. Відповідно до ч.2 ст.1055 ЦК України кредитний договір, який було укладено не в письмовій формі вважається нікчемним. Виходячи з цього, він, позивач, вважає, що договору в письмовій формі укладено не було. Це свідчить про те, що він з ПАТ “Акцент-Банк” не укладав жодного кредитного договору, тому в нього немає зобов`язань перед відповідачем з умов кредитного договору б/н від 18 лютого 2021 року. На підставі викладеного  ОСОБА_1  просив суд визнати недійсним кредитний договір б/н від 18 лютого 2021 року, нібито укладений між ним та ПАТ “Акцент-Банк”.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ “Акцент Банк” про визнання кредитного договору недійсним. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить рішення суду від 21 липня 2022 року року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального права. 
У відзиві на апеляційну скаргу АТ “Акцент Банк” просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду від 21 липня 2022 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
       Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. 
       За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 статті 638 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
       Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
       Згідно з п. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
       Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
       Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
       12 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та АТ “Акцент-Банк” був укладений кредитний договір б/н від 12 лютого 2021 року, відповідно до умов якого АТ “Акцент-Банк” було відкрито позивачеві картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 кредитний ліміт якої, згідно виписки за період з 12 лютого 2021 року по 27 серпня 2021 року становив 60 000 грн. (а.с.35, 73-80, 81).
       У вказаній Анкеті-заяві погоджено сторонами подальше використання клієнтом електронного підпису.
       Укладений між ОСОБА_1 і АТ “Акцент-Банк” кредитний договір за своєю природою є договором приєднання і відповідає вимогам ч.1 статті 634, ч.2 ст.642 ЦК України.
       З наданої АТ “Акцент-Банк” виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 постійно користувався кредитними коштами і станом на 27 серпня 2021 року загальна сума витрат по карті становить 103 206 грн. 42 коп. Однак, позивач ОСОБА_1 жодного разу не здійснював внесення коштів на кредитну карту (а.с.73-76).
       Звернувшись до суду з цим позовом ОСОБА_1 посилався на те, що на сьогоднішній день він не отримував кредитні кошти від АТ “Акцент-Банк” і не укладав кредитний договір від 12 лютого 2021 року, внаслідок чого не має жодних зобов`язань перед відповідачем. 
       Судом встановлено, та вбачається з матеріалів справи Паспорт споживчого кредиту за програмою “Кредитна картка” до вказаної Анкети-Заяви було підписано позивачем ОСОБА_1 електронним підписом (а.с.36-38).
       Відповідно ч.1 ст. 5 Закону України “Про електронні документи та електронний документообіг” електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
       У статті 3 Закону України “Про електрону комерцію” зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
       Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
       Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України “Про електронну комерцію”).
       Частина 5 статті 11 Закону України “Про електронну комерцію” передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
       Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України “Про електронні документи та електронний документообіг” електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
       З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
       Стаття 12 Закону України “Про електронну комерцію” визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України “Про електронний цифровий підпис”, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
       Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України “Про електронну комерцію” одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
       Верховний Суд у постанові від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19) зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
       Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа.
       Позивач ОСОБА_1 пройшов реєстрацію в ІТС, з метою отримання кредиту. Верифікація позивача в системі свідчить, про те, що він ознайомився з Правилами та іншою наданою на сайті відповідача інформацією.
       Про реєстрацію свідчить: надання позивачем своїх особистих/персональних та інших, супутніх даних (номер телефону, розмір доходів, номер телефону та ПІБ товариша; підтвердження свого номера мобільного телефону шляхом введення смс-коду, який відправлений на нього; надання згоди на обробку персональних даних, згідно із Законом України «Про захист персональних даних»; створення особистого кабінету; ознайомлення в особистому кабінеті з паспортом кредиту; подання в ІТС кредитної заявки (з зазначенням бажаної суми та строку кредитування) .
       Своєю відміткою в ІТС позивач підтвердив ознайомлення та прийняття Правил.
       Зі змісту Анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, поставивши свій підпис на ній, чим підтвердив свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

       Слід зазначити, без поставлення вищевказаних відміток позивач не зміг би завершити процес подачі кредитної заявки в Інформаційно-телекомунікаційній системі банку.
        ОСОБА_1 підписав кредитний договір б/н від 12 лютого 2021 року, шляхом використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, визначеного ч. 1 ст. 12 Закону України “Про електрону комерцію”.
       Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачено ч.13 ст.11 вищезазначеного закону.
       Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони кредитного договору досягли згоди з усіх істотних умов договору перед його укладанням (сума кредиту, строк кредиту, процентна ставка по кредиту, розмір процентів за користування кредитом в гривні, розмір неустойки (штрафу), річна процентна ставка, загальна вартість кредиту для позичальника з урахуванням процентної ставки та виходячи з обраних споживачем умов кредитування), позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в “А-Банк” та підписання договору за допомогою електронного підпису, кредитні кошти перераховані кредитодавцем на рахунок позичальника, тому в силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним.
       Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до АТ “Акцент Банк” про визнання кредитного договору недійсним.
       Доводи апеляційної скарги про те, що 12 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та АТ “Акцент-Банк” договір не укладався та не підписувався спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
       Судові рішення, які набрали законної сили та свідчили б про те, що треті особи, заволодівши мобільним номером телефону позивача, отримали доступ до акаунта позивача, електронної пошти, облікових записів, з незаконним використанням персональних даних позивача, оформили позику на ім`я позивача - відсутні.
       Доводи апеляційної скарги стосовно доведеності позовних вимог позивача, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2022 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді  Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова