ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2022 р. 	Справа № 440/12842/21	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Подобайло З.Г. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області  на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Чеснокова А.О.) від 17.01.2022 року по справі № 440/12842/21
за позовом          Приватного підприємства "Геологія"        
до            Головного управління ДПС у Полтавській області                        
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, Приватне підприємство "Геологія", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:
- визнати протиправними дій відповідача щодо відмови у внесенні змін (коригувань) до Інтегрованої картки платника щодо виключення відомостей про наявність у ПП "Геологія" податкового боргу (недоїмки) з ПДВ у розмірі 178816,07 грн.;
- зобов`язати відповідача внести зміни (коригування) до Інтегрованої картки платника шляхом виключення відомостей про наявність у ПП "Геологія" податкового боргу (недоїмки) з ПДВ у розмірі 179326,07 грн.;
- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № 0032947-1304-1602 від 15 вересня 2021 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про опис майна у податкову заставу № 659/16-31-13-04-22 від 04 жовтня 2021 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на протиправність відмови контролюючого органу привести у відповідність до фактичних обставин відомості інтегрованої картки платника податків ПП "Геологія" шляхом виключення з неї відомостей про наявність податкового боргу, визначеного податковою вимогою, що була скасована за результатами процедури її судового оскарження. Неактуальність даних інтегрованої картки платника податків призводить до зарахування сплачених позивачем поточних зобов`язань з ПДВ у рахунок погашення неіснуючого податкового боргу попередніх податкових періодів, що призводить до настання негативних наслідків для платника та порушує його права та законні інтереси.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Полтавській області щодо відмови у внесенні змін (коригувань) до Інтегрованої картки платника щодо виключення відомостей про наявність у ПП "Геологія" податкового боргу (недоїмки) з ПДВ у розмірі 178816,07 грн.
Зобов`язано Головне управління ДПС у Полтавській області внести зміни (коригування) до Інтегрованої картки платника Приватного підприємства "Геологія" шляхом виключення відомостей про наявність у ПП "Геологія" податкового боргу (недоїмки) з ПДВ у розмірі 179326,07 грн.
Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області № 0032947-1304-1602 від 15 вересня 2021 року.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Полтавській області про опис майна у податкову заставу № 659/16-31-13-04-22 від 04 жовтня 2021 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7649 грн. 78 коп.
Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи та невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Вказує, що судовими рішеннями у справі № 440/3795/20 визнано протиправними та скасовано податкову вимогу № 15097-51 від 27 травня 2020 року та рішення про опис майна у податкову заставу № 611/16-31-51-10-22 від 27 травня 2020 року, однак питання щодо виключення відомостей з інтегрованої картки позивача, а також з державного реєстру обтяжень рухомого майна судами не досліджувалось, а відтак не вирішувалось. Наявність вищевказаних відомостей в інтернованій картці позивача та в державному реєстрі обтяжень рухомого майна зумовило винесення нових податкової вимоги № 0032947-1304-1602 від 15 вересня 2021 року та рішення відповідача про опис майна у податкову заставу № 659/16-31-13-04-22 від 04 жовтня 2021 року. З урахуванням викладеного, у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі та у відповідності до вимог діючого законодавства.
Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 17.08.2022 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Вказані ухвали разом з апеляційною скаргою були надіслані відповідачу в його електронний кабінет, що підтверджуються наявними в матеріалах справи довідками, а позивачу надіслані засобами поштового зв`язку, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що у зв`язку з наявністю в інформаційних системах контролюючого органа відомостей про наявність у позивача заборгованості зі сплати зобов`язань з ПДВ, Головним управлінням ДФС в Полтавській області винесено податкову вимогу № 15097-51 від 27 травня 2020 року та рішення про опис майна у податкову заставу № 611/16-31-51-10-22 від 27 травня 2020 року.
За результатами судового оскарження рішень контролюючого органа останні були визнані протиправними та скасовані через відсутність у Головного управління ДФС в Полтавській області фактичних правових підстав для їх винесення.     
27 липня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив привести у відповідність до фактичних обставин відомості його інтегрованої картки платника шляхом виключення інформації про наявність заборгованості з ПДВ у розмірі 178816,07 грн.
Листом від 20 серпня 2020 року контролюючий орган відмовив у задоволенні вищевказаної заяви.
У подальшому, у зв`язку із тим, що під час розгляду справи № 440/3795/20, скасовуючи податкову вимогу № 15097-51 від 27 травня 2020 року та рішення про опис майна у податкову заставу № 611/16-31-51-10-22 від 27 травня 2020 року, суди не вирішували питання про виключення зазначених у спірних рішеннях відомостей з інтегрованої картки та з державного реєстру обтяжень рухомого майна, відповідачем в автоматичному режимі винесено нові податкову вимогу № 0032947-1304-1602 від 15 вересня 2021 року та рішення про опис майна у податкову заставу № 659/16-31-13-04-22 від 04 жовтня 2021 року.
Не погодившись з рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваної податкової вимога та рішення про опис майна у податкову заставу, а також наявність у відповідача обов`язку внести зміни (коригування) до Інтегрованої картки платника шляхом виключення відомостей про наявність у позивача податкового боргу (недоїмки) з ПДВ у розмірі 179326,07 грн.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
У відповідності до п. 36.1. ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Згідно з п.п. 38.1 та 38.2 ст. 38 ПК  України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктами 38.1, 38.3 ст. 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов`язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно з п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок є тим документом, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (пункт 54.1 статті 54 Податкового кодексу України).
Відповідно до п. 57.1. ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Підпунктом 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Згідно приписам розд. ІІІ Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610, податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів.
Відтак, з аналізу вищенаведених норм права вбачається, що право на формування податкової вимоги виникає у податкового органу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому, така податкова вимога формується автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів, зокрема, даних відповідних інтегрованих карток.
Згідно положень статей 88, 89 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу (пункт 89.1 статті 89 ПК України).
Пунктом 89.2 статті 89 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пунктом 89.3 статті 89 ПК України).
Отже, умовою для винесення керівником контролюючого органу (його заступником або уповноваженою особою) рішення про опис майна платника податків у податкову заставу та призначення такому платнику податків податкового керуючого є наявність у такого платника податків податкового боргу.
Як вказував відповідав під час розгляду справи, податковий борг з ПДВ виник у результаті несплати самостійно задекларованих платником податкових зобов`язань за січень 2015 року у розмірі 21549, грн. та лютий 2015 року 8064 грн., які неперераховано до бюджету через АТ «Банк «Фінанси та Кредит».
У зв`язку з цим усі наступні здійснені позивачем поточні платежі з 2015 року по 2020 рік, відповідно до приписів пункту 87.9 статті 87 ПК України, в автоматичному режимі зараховувалися відповідачем на погашення недоїмки у порядку календарної черговості з нарахуванням штрафу та пені.
Податкові вимоги, які випливають з вищенаведених обставин несвоєчасної або не в повному обсязі сплати платником податкової заборгованості з податку на додану вартість, надсилалися позивачу і раніше, а тому неодноразово були предметом судового розгляду.
Так, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.06.2016 у справі №816/749/16, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2016, позов ПП "Геологія" до Кременчуцької ОДПІ ГУДФС у Полтавській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" про визнання протиправною та скасування податкової вимоги задоволено. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Кременчуцької ОДПІ ГУДФС у Полтавській області №35-15/53 від 05.04.2015 за узгодженими грошовими зобов`язаннями з ПДВ на суму 20860,99 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.01.2018 р. у справі №440/4192/18, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2019, позов приватного підприємства "Геологія" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги і рішення задоволено. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області форми "Ю" від 18.09.2018 №31569-17/1602. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Полтавській області про опис майна у податкову заставу від 18.09.2018 №80/1602.
В межах вищевказаних справ судом були встановлені наступні обставини.
18.03.2015 р. ПП "Геологія" подано до Кременчуцької ОДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2015 року, у якій самостійно нараховано до сплати суму податку на додану вартість в розмірі 8064,00 грн.
26.02.2015 р. ПП "Геологія" було подано до Комсомольського відділення № 30 АТ "Банк "Фінанси та Кредит" платіжне доручення від 26.02.2015 р. № 40 на суму 21549,00 грн з визначеним призначенням платежу "сплата ПДВ за січень 2015 року" та 30.03.2015 р. - платіжне доручення від 30.03.2015 р. № 53 на суму 8064,00 грн з визначеним призначенням платежу "сплата податку на додану вартість за лютий 2015 року". Вказані платіжні доручення банківська установа прийняла до виконання, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученнями з відмітками банку від 26.02.2015 р. та 30.03.2015 р.
Позивач повідомив контролюючий орган листами про не проведення Комсомольським відділенням № 30 АТ "Банк "Фінанси та Кредит" платежів з податку на додану вартість за січень, лютий 2015 року.
05.04.2015 р. Кременчуцькою ОДПІ винесена податкова вимога №35-15/53 за узгодженими грошовими зобов`язаннями з податку на додану вартість на суму 20860,99 грн.
Судом встановлено, що відповідно до банківських виписок ПП "Геологія" станом на 26.02.2015 р., тобто на момент подачі до банківської установи платіжного доручення від 26.02.2015 № 40 про перерахування до Державного бюджету податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 21549,00 грн, залишок коштів на рахунку позивача був у достатній сумі для погашення вказаного зобов`язання (271212,66 грн), станом на 30.03.2015 р., тобто на момент подачі до банківської установи платіжного доручення від 30.03.2015 р. № 53 про перерахування до Державного бюджету податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 8064,00 грн, - залишок коштів на рахунку позивача був у достатній сумі для погашення вказаного зобов`язання (31998,06 грн).
Разом з тим, перерахування зазначених коштів до бюджету у вказаний період не відбулося, що свідчить про невиконання банківською установою переказу грошових коштів за платіжними дорученнями від 26.02.2015 р. № 40, від 30.03.2015 р. № 53.
У зв`язку з цим суд дійшов висновку про те, що подання до установи банку платіжних доручень на перерахування грошових зобов`язань здійснено позивачем у встановлений податковим законодавством строк, а відтак обов`язок позивача щодо сплати таких грошових зобов`язань у вказаній сумі припинився.
Крім того, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 р. у справі 440/1985/19 встановлено, що ПП "Геологія" упродовж періоду з березня 2015 року по квітень 2018 року подавало податкові декларації з податку на додану вартість у встановленому Податковим кодексом строк, а також своєчасно сплачувало визначенні у них податкові зобов`язання. Натомість, з інтегрованої картки платника податку ПП "Геологія" судом встановлено, що висновки суду у справі №816/749/16 не знайшли свого відображення в програмному забезпеченні контролюючого органу, за допомогою якого здійснюється адміністрування податку на додану вартість, що призвело до спотворення відомостей про податкові зобов`язання позивача з податку на додану вартість за 2015 – 2018 роки, що стало підставою помилкового висновку відповідача про допущення позивачем несвоєчасної сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість за 2015 – 2018 роки.
Також у рішенні   Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 року у справі №440/3795/20, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.01.2021 року, визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області форми "Ю" від 27.05.2020 р. №15097-51, а також рішення про опис майна у податкову заставу від 27.05.2020 р. №611/16-31-51-10-22.
Задовольняючи позовні вимоги, суди дійшли висновку, що облік податкової заборгованості з податку на додану вартість, починаючи з 2015 року, є безпідставним, оскільки у відповідача були відсутні фактичні підстави стверджувати про факт несвоєчасної чи не в повному обсязі сплати позивачем власних грошових зобов`язань з податку на додану вартість за період січень-лютий 2015 року з урахуванням висновків суду, сформульованих у 2016 році у справі №816/749/16.Стосовно наступних періодів сплати податку на додану вартість, а саме з травня 2018 року по травень 2020 року, суд вказав, що позивач в установленому законом строки, було подано податкові декларації з податку на додану вартість за період з травня 2018 року по травень 2020 року, що підтверджується податковими деклараціями з квитанціями.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У зв`язку з цим обставини, встановлені судом не підлягають доказуванню при розгляді даної адміністративної справи і мали би бути враховані відповідачем під час винесення спірної податкової вимоги з урахуванням сплачених позивачем поточних грошових зобов`язань з податку на додану вартість.
Відповідно до п. 129.6 ст. 129 ПК України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що датою сплати податкового зобов`язання шляхом ініціювання грошового переказу за допомогою платіжного доручення є дата надходження розрахункового документа на виконання до банку платника, тобто саме з фактом подання платником податків платіжного доручення до банку (а не з датою фактичного зарахування суми до бюджету) законодавець пов`язує настання певних правових наслідків, зокрема, своєчасність сплати узгодженого податкового зобов`язання.
Відповідно у відповідача відсутні й правові передумови, визначені пунктом 87.9 статті 87 ПК України, для зарахування поточних платежів позивача в рахунок погашення існуючої податкової заборгованості з податку на додану вартість.
Вказаний висновок відповідає висновкам викладеним у постановах Верховного Суду 07.02.2018 р. у справі №808/9458/14, від 03.05.2018 р. у справі №826/11432/17, від 26.06.2018 р. у справі №826/18513/16, від 04.12.2018 р. у справі 826/3671/17.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки позивачем було у повному обсязі та вчасно сплачено суми податку на додану вартість, у позивача відсутня будь-яка заборгованість з податку на додану вартість.
Разом з тим, оскільки під час розгляду справи № 440/3795/20, скасовуючи податкову вимогу № 15097-51 від 27 травня 2020 року та рішення про опис майна у податкову заставу №611/16-31-51-10-22 від 27 травня 2020 року, суди не вирішували питання про виключення зазначених у спірних рішеннях відомостей з інтегрованої картки та з державного реєстру обтяжень рухомого майна, відповідачем в автоматичному режимі винесено нові податкову вимогу №0032947-1304-1602 від 15 вересня 2021 року та рішення про опис майна у податкову заставу №659/16-31-13-04-22 від 04 жовтня 2021 року.
Враховуючи вищевикладене, за відсутності у позивача заборгованості з податку на додану вартість, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що направлення позивачу податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу є неправомірним та безпідставним.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів обґрунтованість оскаржуваної вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, колегія суддів вважає, що вони є незаконними та підлягають скасуванню у судовому порядку.
Механізм ведення обліку сплати податків встановлено Порядком ведення органами Міністерства доходів і зборів оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженим Наказом № 765 від 05 грудня 2013 року Міністерства доходів і зборів України (який був чинним на час набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/7727/15 втратив чинності 10 червня 2016 року) (далі - Порядок № 765).
Відповідно до положень пункту 1 розділу ІІ Порядку № 765, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.
Пунктом 13 розділу ІІ Порядку № 765 встановлено, що занесення/перенесення, виключення/включення операцій в інформаційній системі проводяться структурними підрозділами територіальних органів Міндоходів, на які покладено функції з введення відповідної інформації. Контроль за достовірністю та повнотою відображення інформації в інформаційній системі забезпечується структурними підрозділами, на які покладено функції з введення відповідної інформації.
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку № 765 дані про надходження податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску відображаються територіальним органом Міндоходів, на який покладено функції з ведення обліку відповідного платежу, в інтегрованій картці платника і в реєстрі надходжень та повернень у день отримання від органів Державної казначейської служби відомостей про зарахування та повернення надміру сплачених платежів у вигляді електронного реєстру розрахункових документів.
У Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року № 422 зазначено, що інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами; інформаційна система органів ДФС - інтегрована структура, що складається з одного чи більшої кількості процесів, компонентів апаратного та програмного забезпечення, засобів та персоналу, що забезпечує можливість задоволення встановленої потреби або цільової функції.
Відповідно до пункту 1 розділу 2 Порядку № 422 з метою забезпечення контролю за коректністю відображення інформації в інформаційній системі органів ДФС при відкритті/закритті ІКП підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, проводиться щоденний контроль шляхом формування реєстрів перевірки записів за напрямами: відповідність форм відкритих ІКП затвердженому переліку форм ІКП; відповідність відкритої ІКП за видами бюджетів та платежів як для юридичних, так і для фізичних осіб відповідно до затвердженого переліку форм ІКП; наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску та переплати за платежами, за якими не передбачено подання платником податкової звітності до органу ДФС (крім платежів, які контролюються органами ДФС в частині актів перевірок); наявність відкритої ІКП за платником, який знятий з обліку в органі ДФС; наявність у платника, якого виключено з реєстру платників певного податку, відкритої ІКП без ознаки "платник відсутній в реєстрі"; наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску в ІКП зі спеціальним кодом "Платежі до з`ясування"; одночасна наявність показника переплати та невиділеного (незафіксованого) податкового боргу з грошового зобов`язання (заборгованості (без пені)) в ІКП; від`ємне значення переплати та/або боргу (заборгованості) в ІКП.
Пунктом 2 розділу 2 Порядку № 422 встановлено, що розбіжності не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, шляхом усунення помилок: у разі виявлення невідповідностей між відкритими в інформаційній системі органів ДФС ІКП та затвердженим Переліком форм ІКП здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП; у разі сплати новоствореним платником, який не включений до реєстру платників певного податку, кошти розносяться до ІКП зі спеціальним кодом "Платежі до з`ясування". Відпрацювання ІКП зі спеціальним кодом "Платежі до з`ясування" здійснюється згідно з пунктом 3 глави 2 розділу ІІІ цього Порядку.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача актуального стану зобов`язань перед бюджетом.
Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 лютого 2019 року (справа № 825/999/17) та від 26 лютого 2019 року (справа № 805/4374/15-а).
Оскільки судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи факт відсутності у позивача непогашених податкових зобов`язань з ПДВ, що також встановлено рішенням суду у справі № 440/3795/20, яке набрало законної сили, та не спростовано відповідачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач протиправно відмовив у внесенні змін (коригувань) до Інтегрованої картки платника щодо виключення відомостей про наявність у ПП "Геологія" податкового боргу (недоїмки) з ПДВ у розмірі 178816,07 грн.
Колегія суддів зазначає, що засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі    Афанасьєв проти України    від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові у справі № 21-1465а15 від 16 вересня 2015 року.
У вказаному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача у даному випадку буде зобов`язання відповідача внести зміни (коригування) до Інтегрованої картки платника Приватного підприємства "Геологія" шляхом виключення відомостей про наявність у ПП "Геологія" податкового боргу (недоїмки) з ПДВ у розмірі 179326,07 грн., оскільки вказаний захід не забезпечить поновлення порушеного права, а виключить подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (№ 65518/01; пункт 89), “Проніна проти України” (№ 63566/00; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 року по справі №440/12842/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 		Н.С. Бартош 	
Судді	   	А.М. Григоров    З.Г. Подобайло