ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 січня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/11345/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.10.2022 ( суддя першої інстанції Кисіль Р.В.) в адміністративній справі №280/11345/21 за позовом   ОСОБА_1   до  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій позивач просить суд:  
визнати протиправними дії відповідача, викладені у листі від 21.10.2021 за вих. №15079-14234/Т-02/80800/21, про зменшення розміру пенсії позивача, призначеної у 2013 році, відповідно до Закону України “Про прокуратуру” №1789-ХІІ, у розмірі 80% та проведення перерахунку пенсії з 13.12.2019 по 01.10.2020 в розмірі 60% заробітної плати за відповідною посадою працівника прокуратури;
зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити призначену позивачу пенсію за вислугу років у розмірі 80% (в редакції станом на час призначення пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону України “Про прокуратуру” №1789-ХІІ) від розміру заробітної плати за відповідною посадою працівника прокуратури, що визначена у довідках прокуратури Запорізької області №18-246вих-20 від 28.04.2020, починаючи з 13.12.2019, та Запорізької обласної прокуратури за №18-512вих-20 від 20.10.2020, починаючи з 01.10.2020, а також виплатити одним платежем різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 13.12.2019 до моменту здійснення перерахунку.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивач є пенсіонером органів прокуратури, якому призначено пенсію за вислугу років у відповідності до   статті 50-1 Закону України “Про прокуратуру” від 05.11.1991 №1789-ХІІ   в розмірі 80% від суми місячної заробітної плати. Зазначає, що при виконанні рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.05.2021 по справі №280/3941/20 відповідач перерахував пенсію позивачу згідно довідки Прокуратури Запорізької області від 28.04.2020 № 18-246 вих-20, але в розмірі 60% від суми місячної заробітної плати, замість належних позивачу 80% від суми місячної заробітної плати. Позивач отримав нову довідку  Запорізької обласної прокуратури від 20.10.2020 №21-512вих-20 згідно якої підвищено складові заробітної плати та на підставі, якої позивачу з 01.10.2020 було здійснено перерахунок пенсії. Зазначає, що у жовтні 2021 року звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії на підставі вимог статті 50-1 Закону у розмірі 80% від заробітної плати, вказаній у довідках, та без обмеження граничного розміру пенсії. Проте листом ГУ ПФУ у Запорізькій області від 21.10.2021 позивача повідомлено про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії у розмірі 80% від суми місячної (чинної) заробітної плати. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.10.2022 у задоволені позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги   зазначено, що суд першої інстанції безпідставно прирівняв процедуру визначення відсоткового розміру пенсії при призначенні пенсії з процедурою її перерахунку, а також не зазначив, у зв`язку з чим він вважає за можливе відступити від попередніх висновків суду у справі щодо необхідності перерахунку пенсії Позивача саме із розрахунку 80% від заробітної плати за відповідною посадою працівника прокуратури, оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, внесені зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 90, а потім 80 і згодом 60 процентів від суми місячного (чинного) заробітку, а також положення частини другої статті 86 Закону №1697-VII, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, отже при перерахунку пенсії прокурорів має застосовуватись норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Отже, суд першої інстанції безпідставно прирівняв процедуру визначення відсоткового розміру пенсії при призначенні пенсії з процедурою її перерахунку, не вказавши норми матеріального права, які передбачають можливість змінювати при здійсненні перерахунку пенсії вже встановлений її відсотковий розмір, що є порушенням ч.2 ст.242 КАС України. Більш того, право  на перерахунок пенсії із розрахунку 80% від заробітної плати за відповідною посадою працівника прокуратури підтверджено постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.06.2016 по справі №333/2360/16-а (провадження №2-а/333/88/16). Однак, суд першої інстанції у своєму рішенні не зазначив, у зв`язку з чим він вважає за можливе відступити від висновків здійсненних у попередній судовій справі щодо необхідності перерахунку пенсії Позивача саме із розрахунку 80% від заробітної плати за відповідною посадою працівника прокуратури.
Справа судом розглянута   без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1   ст. 311 КАС України   у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області. 
З вересня 2013 року позивачу була призначена пенсія за вислугу років у відповідності до Закону України “Про прокуратуру” від 05.11.1991 №1789-ХІІ в розмірі 80% від суми місячної заробітної плати.
На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.05.2021 по справі №280/3941/20 відповідачем з 13.12.2019 проведено перерахунок пенсії позивача в розмірі 60% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Запорізької області від 28.04.2020 № 18-246вих-20, з урахуванням фактично проведених виплат.
З 01.10.2020 позивачу здійснено перерахунок на підставі нової довідки Запорізької обласної прокуратури від 20.10.2020 №21-512 вих-20 в розмірі 60% від суми місячної заробітної плати обмеживши її виплати десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
04.10.2021 позивач звернувся з заявою до ГУ ПФУ в Запорізькій області про проведення перерахунку пенсії з 13.12.2019 на підставі довідки прокуратури Запорізької області від 28.04.2020 № 18-246вих-20, а також з 01.10.2020 на підставі довідки Запорізької обласної прокуратури від 20.10.2020 №21-512вих-20 відповідно до ст. 50-1 Закону України “Про прокуратуру” в редакції від 05.11.1991 №1789-ХІІ, у розмірі 80% від суми заробітної плати та без обмеження граничного розміру пенсії.
Листом від 21.10.2021 ГУ ПФУ в Запорізькій області відмовило позивачу в перерахунку пенсії та зауважило, що пунктом 2 статті 86 Закону України “Про прокуратуру” визначено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, перерахувати пенсію за нормами статті 50 Закону України “Про прокуратуру” від 05.11.1991 №1789 у розмірі 80% від суми заробітної плати, вказаній у довідці, без обмеження граничного розміру пенсії у органів Пенсійного фонду України не має законних підстав.
Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Спірними у цій справі є питання щодо розміру відсотку, який підлягає застосуванню при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури відповідно до Закону №1789-XII, а також застосування при перерахунку такої пенсії обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Статтею 50-1 Закону №    1789-ХІІ     у редакції, чинній до 01.10.2011, передбачалося, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Законом України    від    08.07.2011    №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»     у      статтю 50-1 Закону №1789-ХІІ     внесено зміни, відповідно до яких пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі    види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок             на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Законом України від    27.03.2014    №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні»    у      статті 50-1 Закону №1789-ХІІ     у частинах другій і п`ятій цифри « 80» замінено цифрами « 70».
Законом України від    28.12.2014   №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України»     у        статті 50-1    Закону №1789-ХІІ    у частинах другій та п`ятій цифри « 70» замінено цифрами « 60».
За правилами частини вісімнадцятої цієї статті (у редакції, чинній до 01.01.2015) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи. З 01.01.2015 умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначалися Кабінетом Міністрів України.
Водночас 15.07.2015 набрав чинності      Закон №1697-VII, відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим     Законом, зокрема,    Закон №1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15.12.2015.
З набранням чинності Законом №1697-VII пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється положеннями статті 86, за правилами частин першої, другої якої     прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Згідно з частиною двадцятою цієї статті призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок.
Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами             другою,             третьою             та             четвертою             цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України     закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
За загальним правилом норма права діє щодо відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до правовідносин застосовується той     закон, під час дії якого вони настали.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту      статті 58 Конституції України, викладеними у      рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той     закон     або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія     закону     та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим     законом     або іншим нормативно-правовим актом.
Ураховуючи наведене, до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набрання чинності    Законом №    1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього      Закону, оскільки застережень щодо застосування норми, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії,      Закон №1697-VII     не містить та не встановлює окремого порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку раніше призначеної пенсії з урахуванням норми      Закону №1789-XII, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках та яка діяла на момент призначення пенсії, тобто одночасного застосування норм, які передбачені різними законами.
Такий правовий висновок узгоджується з покладеним в основу      Закону №1697-VII     принципом єдності системи прокуратури України, що забезпечується, зокрема єдиним статусом прокурорів, який передбачає однакове матеріальне та соціально-побутове забезпечення, зокрема пенсійне забезпечення прокурорів.
Ураховуючи наведене, розмір відсотків, який враховується під час перерахунку пенсії має бути співмірним із тим, який застосовується під час призначення пенсії працівникам прокуратури. Встановлення різних підходів до порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку пенсії після набуття чинності      Законом №1697-VII     порушує справедливий баланс між інтересами працівників прокуратури, яким пенсія призначається відповідно до цього      Закону     та тими, яким вона була призначена відповідно до      Закону №1789-XII, ставить у нерівне становище працівників прокуратури, які отримали право на пенсію відповідно до      Закону №1697-VII.
У      рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 N 5-р/2018     зазначено, що положення частини першої      статті 22 Конституції України     необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.
Колегія суддів зауважує, що     виходячи з правової позиції Верховного Суду, викладеної  у постанові від 21.12.2021 у справі №580/5962/20, колегія суддів відступила від висновку, викладеного, у постанові Верховного Суду від 10.09.2021 у справі №580/5238/20 у подібних правовідносинах, та сформувала правовий висновок, відповідно до якого до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набранням чинності      Законом №1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього      Закону, зокрема частини другої статті 86, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
На час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії      стаття 50-1 Закону №    1789-ХІІ     відповідно до пункту 3      Прикінцевих положень Закону №1697-VII     у частині перерахунку пенсії втратила чинність.
З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення частини другої      статті 86 Закону №    1697-VII, у силу вимог яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 у частині здійснення перерахунку пенсії у розмірі 80 відсотків від суми місячної заробітної плати, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
В частині доводів та аргументів ОСОБА_1 щодо обмеження пенсії максимальним розміром, колегія суддів зазначає, що колегія суддів Верховного Суду  у постанові від 21.12.2021 у справі №580/5962/20  дійшла висновку про відсутність єдності судової практики щодо питання застосування при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури відповідно до Закону №1789-XII, обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Зокрема у зазначеній постанові суду вищої інстанції зазначено, що     ухвалюючи постанови від 15.05.2019 у справі №554/4191/17, від 21.11.2019 у справі №161/14321/16-а, від 02.05.2020 у справі №704/87/17, від 10.09.2021 у справі №580/5238/20 та від 03.06.2021 у справі №359/3736/17, Верховний Суд виходив із того, що при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури відповідно до      Закону №1789-XII, пенсійним органом обґрунтовано застосовано обмеження максимального розміру пенсії.
Водночас у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №589/3997/16-а викладено висновок про те, що оскільки позивач є непрацюючим пенсіонером, і пенсія призначена йому до 01.01.2016, то до розміру пенсії позивача не застосовуються обмеження максимального розміру пенсії, визначені абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII.
За змістом статті 2 Закону №3668-VI (який набрав чинності 1 жовтня 2011 року) максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до      Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Цим     Законом     було внесено зміни до  статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, положення частини п`ятнадцятої якої викладено в аналогічній редакції.
При цьому абзацом першим пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим     Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Абзацом другим цього пункту визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим     Законом     і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим     Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої  статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»     та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), установленому цим Законом.
На думку колегії суддів, положення пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI спрямовані на врегулювання питань, які виникли у зв`язку із застосуванням  Закону №3668-VI     стосовно осіб, у яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим     Законом     перевищував максимальний розмір, а саме: надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту, коли особа набуде право на перерахунок, на розмір її пенсії будуть поширюватися загальні правила щодо обмежень.
Закон №1789-ХІІ     утратив чинність (крім окремих положень, які не стосуються спірних правовідносин) у зв`язку з набранням чинності      Законом №1697-VII, за правилами абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Ураховуючи наведене, з моменту набрання чинності    Законом №1697-VII    питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовувалися нормами цього    Закону, зокрема статтею 86, частиною п`ятнадцятою якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.
З огляду на викладене, колегія суддів відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №    589/3997/16-а у подібних правовідносинах та сформувала правовий висновок, відповідно до якого пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI не скасовує обмеження максимального розміру пенсії, призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим     Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності      Законом №             3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим     Законом     перевищував максимальний розмір.     Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, - поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених      статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ, а з 14.10.2014 - абзацом шостим частини п`ятнадцятої      статті 86 Закону №1697-VII.
Як вбачається з обставин даної справи, внаслідок перерахунку пенсії позивача її розмір перевищив максимальний, з огляду на що, на спірні правовідносини поширюються положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Отже, суд першої інстанції в зазначеній частині дійшов правильного висновку та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром.
Також колегія суддів зазначає, що відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26.12.2011 N20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.
Окрім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке «поле» для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.
Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується.
За аналогічних обставин ЄСПЛ не констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа Valkov and Others v. Bulgaria      (заява №             2033/04); справа Khoniakina v. Georgia (заява №             17767/08)).
Хоча виплати соціального страхування є «майном» у розумінні статті 1 Першого протоколу до    Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак обмеження максимальним розміром пенсій працівникам прокуратури не може вважатися порушенням їх права володіння цим майном, оскільки такі здійснені державою шляхом введення нових законодавчих положень з метою регулювання політики соціального забезпечення. Встановлені обмеження не є непропорційними та не призводять до порушення сутності пенсійних прав.
Відповідно до частини першої    статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України     підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин колегія суддів не вбачає підтверджень наведеним позивачем аргументам в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно розглянуто справу, надано оцінку кожному доводу позивача та вірно вирішено справу, у зв`язку з чим підстав для скасування або внесення змін до рішення суду першої інстанції від 05 жовтня 2022 року колегія суддів не вбачає.
Відповідно до    статті 316 КАС України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                                                
У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.10.2022  без змін.                                
Підстави для перерозподілу судових витрат відсутні у даній справі.
Керуючись статтями  250,  308,  311,  315,  316,  321,  322,  328,  329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.10.2022 в адміністративній справі №280/11345/21залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови складено 09 січня 2023 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва