ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2023 року	Львів	Справа № 140/5820/22 пров. № А/857/17890/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача                              Іщук Л. П.,
суддів                                                  Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року,  ухвалене головуючим суддею Димарчук Т.М. у м. Луцьку, у справі № 140/5820/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості, в якому просив визнати дії щодо неврахування страхового стажу позивача для розрахунку допомоги по безробіттю протиправними; зобов`язати зарахувати до страхового стажу позивача  період роботи з червня 2019 року по травень 2021 року (включно) на ВП "Шахта №9 "Нововолинська" ДП "Волиньвугілля" та ДП "Шахта №9 "Нововолинська"; зобов`язати врахувати до розрахунку допомоги по безробіттю нараховану йому заробітну плату за  період роботи з червня 2019 року по травень 2021 року (включно) на ВП "Шахта №9 "Нововолинська" ДП "Волиньвугілля" та ДП "Шахта №9 "Нововолинська" (беручи до розрахунку допомоги по безробіттю 70%); зобов`язати здійснити перерахунок допомоги по безробіттю з дати взяття на облік, а саме, з 29.06.2021 та здійснити її виплату з урахуванням виплачених сум.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості щодо неврахування при призначенні допомоги по безробіттю позивачу його страхового стажу за період роботи з червня 2020 року по травень  2021 року; зобов`язано Нововолинську міську філію Волинського обласного центру зайнятості провести з 29 червня 2021 перерахунок і виплату позивачу допомоги по безробіттю відповідно до частини першої статті 23 Закону України  «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»  з урахуванням страхового стажу за період роботи з червня 2020 року по травень 2021 року та виплачених сум.  У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що відсутність сплати страхових внесків не дає можливості зарахувати стаж роботи позивача до страхового стажу, та, як наслідок, виплатити допомогу по безробіттю у більшому розмірі. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не дослідив, що позов поданий з пропуском строку, встановленого  ст. 122 КАС України, а також поданий до неналежного відповідача.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю  доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 працював електрослюсарем підземним на ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля», ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» та ДП «Шахта №9 «Нововолинська» та звільнений на підставі ч.3  ст. 38 Кодексу законів про працю України  з ВП  «Шахта №9  «Нововолинська»  ДП  «Волиньвугілля»  за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору.
  Позивач звернувся до Нововолинської МФ ВОЦЗ із заявою про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю, на підставі якої йому відповідно до наказу від 09.06.2021 №НТ210609 надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю, як застрахованій особі без урахування страхового стажу, відповідно до частин другої, четвертої статті  22, частини третьої статті  23 Закону №1533-III  протягом 360 календарних днів з 09.06.2021 по 03.06.2022 та відкладено виплату допомоги з 09.06.2021 по 28.06.2021 у зв`язку з наданням компенсаційних виплат при звільненні.
Позивач звернувся до Нововолинської МФ ВОЦЗ із заявою, у якій зазначив, що йому відомо про те, що при призначенні допомоги по безробіттю Нововолинською МФ ВОЦЗ не було враховано його заробітну плату та стаж за певні періоди роботи у зв`язку із тим, що його роботодавцем не було сплачено страхові внески, на яку йому листом від 19.04.2022 №377/26/2 Нововолинська МФ ВОЦЗ повідомила про те, що факт сплати внесків підтверджується даними Державного реєстру або довідкою про грошове забезпечення, виданих особі військовими комісаріатами, де така особа перебувала на обліку, військовими частинами, органами, де особа проходила службу. Інші джерела інформації законодавством не передбачені, та не можуть бути використані службою зайнятості.
Вважаючи неправомірними дії відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з наявних у справі доказів видно, що з  червня 2020 року  по травень 2021 року позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, з якої нараховані та сплачені страхові внески у розмірі, більшому ніж мінімальний страховий внесок, тому цей період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, що зумовлює висновок про наявність у позивача права на виплату допомоги по безробіттю в розмірі, визначеному частиною першою  статті 23 Закону №1533-ІІІ.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2  статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до  ст.4 Кодексу адміністративного судочинства  (КАС) України відповідач  - це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
Під суб`єктом владних повноважень слід розуміти орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно з приписами  ст.43 КАС України  здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій (ч.1).
Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам) (ч.3).
Згідно матеріалів справи відповідачем за даним позовом визначена Нововолинська міська філія Волинського обласного центру зайнятості.
Частиною другою  ст.17 Закону України № 5067-VI від 05.07.2012 «Про зайнятість населення»  передбачено, що головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері зайнятості населення є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи.
Територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах є юридичними особами публічного права (ч.2 ст.21 наведеного Закону).
З наведеного слідує, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції (на час виникнення спірних правовідносин - Міністерство економіки України), здійснює покладені на нього повноваження у сфері зайнятості та соціального захисту населення як безпосередньо, так і через підпорядковані йому територіальні органи, що мають статус юридичних осіб публічного права.
Згідно Положення про Державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 2663 від 16.12.2020: п.1 розділу І - Державна служба зайнятості (далі - Служба) є централізованою системою державних установ, діяльність якої спрямовується та координується Міністерством економіки України (далі - Мінекономіки);
п. 2 розділу І - Служба складається з Державного центру зайнятості, міжрегіональних, регіональних центрів зайнятості та їх філій, Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України, закладів професійної (професійно-технічної) освіти Державної служби зайнятості, інших закладів освіти Державної служби зайнятості (далі - заклади освіти Служби), а також підприємств, установ, організацій, утворених Службою;
п. 6 розділу І - Державний центр зайнятості, міжрегіональні та регіональні центри зайнятості є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах, кутові штампи та печатки із зображенням Державного Герба України, своїм найменуванням та кодом за ЄДРПОУ, інші печатки та штампи (за наявності);
п. 5 розділу ІV - філії міжрегіонального, регіонального центру зайнятості виконують функції, покладені на них відповідними міжрегіональними, регіональними центрами зайнятості, та діють на підставі положення, затвердженого міжрегіональним, регіональним центром зайнятості.
Згідно з п. 5 Положення про Волинський обласний центр зайнятості, затвердженого наказом Державної служби зайнятості № 130 від 20.09.2017, регіональний центр зайнятості є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах, кутові штампи та печатки із зображенням Державного Герба України, своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом згідно з ЄДРПОУ, інші печатки та штампи (за потреби).
Приписами пп. 23 п. 7 цього Положення передбачено, що регіональний центр зайнятості, відповідно до покладених на нього завдань, у порядку визначеному законодавством представляє інтереси Фонду в судових органах, взаємовідносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, об`єднаннями громадян з питань соціального захисту.
Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Положення про Нововолинську міську філію Волинського обласного центру зайнятості, затвердженого наказом Волинського обласного центру зайнятості № 55 від 07.02.2018, філія є відокремленим підрозділом центру зайнятості; не є юридичною особою, не має окремого балансу, окремого рахунку в установах банку.
Як слідує з пунктів 2 та 3 розділу ІІІ вказаного Положення, директор філії діє за довіреністю від імені центру зайнятості та відповідно до цього Положення директор філії представляє інтереси центру зайнятості у взаємовідносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, об`єднаннями громадян, в тому числі судах, господарських судах, прокуратурі та інших правоохоронних органах в межах своєї компетенції.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що в даній категорії справ відповідачами можуть бути територіальні органи Державної служби зайнятості. Відокремлені підрозділи територіальних органів Державної служби зайнятості (в тому числі філії) не визначені законодавством як самостійні органи Державної служби зайнятості, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.
Таким чином, позивач заявив позовні вимоги до неналежного відповідача - Нововолинської міської філії  Волинського обласного центру зайнятості, а належним відповідачем є Волинський обласний центр зайнятості, що слід вважати визначальною підставою, яка унеможливлює задоволення заявлених позовних вимог.
Водночас, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості здійснити заміну неналежного відповідача.
Відповідно до частин 3, 4 і 7  ст.48 КАС України,  якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Отже, за змістом наведеної норми допустити заміну неналежної сторони у справі може виключно суд першої інстанції. Діючими нормами  КАС України  не передбачено заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції.
Звідси, у разі, коли апеляційним судом встановлено, що відповідачем у справі є особа, яка не повинна відповідати за заявленим до неї позовом, то такий позов задоволенню не підлягає.
Оскільки позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, тому правова оцінка доводів сторін є передчасною.
Відповідно до ч.2  ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів дійшла переконливого висновку про те, що позов ОСОБА_1 заявлений до неналежного відповідача, через що не підлягає до задоволення.
Суд першої інстанції на вказані обставини не звернув належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки,  а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства  (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустився помилки в частині застосування норм процесуального права, а тому дійшов помилкового висновку  щодо наявності  правових підстав для часткового задоволення позову.
В силу приписів  ст.139 КАС України  слід провести наступний розподіл судових витрат у вигляді судового збору між учасниками справи: понесені позивачем судові витрати, пов`язані з розглядом справи, не підлягають відшкодуванню; суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.139, ст.243, ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322,  ст. 325,  ст. 329 КАС України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості  задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі № 140/5820/22 скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог  відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар