ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 січня 2023 року           справа №200/13340/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 р. у справі №200/13340/21 (головуючий І інстанції Кравченко Т.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                       УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач-2), в якому просила:
- визнати дії ГУ ПФУ в Донецькій області в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи в колгоспі з 01 квітня 1980 року по 24 лютого 2000 року, періоду догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку, періоду роботи з 03 березня 2000 року по 14 квітня 2001 року, періоду безробіття з 14 травня 2002 року по 15 лютого 2003 року, незаконними та скасувати рішення № 054450003216 про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 01 квітня 1980 року по 24 лютого 2000 року,
період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку, період роботи з 03 березня 2000 року по 14 квітня 2001 року, період безробіття з 14 травня 2002 року по 15 лютого 2003 року та призначити пенсію за віком з часу набуття права на пенсію, тобто з 11 вересня 2021 року (а.с. 2-3).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 09 вересня 2021 року № 054450003216 «Про відмову у призначенні пенсії». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01 квітня 1980 року по 24 лютого 2000 року та з 03 березня 2000 року по 14 квітня 2001 року, а також період отримання допомоги по безробіттю з 14 травня 2002 року по 15 лютого 2003 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 вересня 2021 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 64-74).
Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що відповідач був уповноважений на розгляд конкретної заяви позивача про призначення пенсії від 06.09.2021, тому територіальним органом Пенсійного фонду України, уповноваженим на розгляд питання щодо призначення пенсії позивачу та на виконання рішення суду, може бути визначено судом лише Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, тому покладати зобов`язання на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області вчинити певні дії є протиправним. Наголошує, що позивач не перебуває на обліку у відповідача-2 та не проживає на території Запорізької області. Також зазначає, що період роботи позивачки в колгоспі 01.04.1980 по 24.02.2000 року відповідачем правомірно не було зараховано до страхового стажу, оскільки відомості про відпрацьовані трудодні та встановлений мінімум, довідка про реорганізацію колгоспу відсутні. Також, оскільки в свідоцтві про народження відсутні дані про отримання паспорту період догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею трирічного віку, цей період правомірно не зараховано до страхового стажу позивача. Крім того, трудова книжка позивача не відповідає вимогам п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників щодо завірення печаткою запису про звільнення (печатка нечитабельна), період стажу роботи позивача з 03.03.2000 – 14.04.2001 не було зараховано до страхового стажу. З аналогічних підстав не зараховано до страхового стажу і період безробіття 14.05.2002 – 15.02.2003 через значний перебіг часу між датою припинення виплати по безробіттю та датою наказу про припинення виплати по безробіттю, що також не відповідає вимогам щодо порядку та строку виконання запису про припинення виплати по безробіттю.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 (а.с. 4-7).
06 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Донецькій області з заявою про призначення пенсії за віком.
На підставі п. 4.2 Порядку № 22-1 за принципом екстериторіальності розгляд заяви ОСОБА_1 здійснював структурний підрозділ ГУ ПФУ в Запорізькій області.
09 вересня 2021 року ГУ ПФУ в Запорізькій області прийняло рішення №054450003216 «Про відмову у призначенні пенсії».
Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії, пенсійний орган виходив з такого: вік заявниці - 59 років 11 місяців 26 днів; необхідний страховий стаж, що дає право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років відповідно до ст. 26 Закону № 1058, - 28 років; страховий стаж заявниці – 26 років 06 місяців 02 дні.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховані періоди роботи у колгоспі з 01 квітня 1980 року по 24 лютого 2000 року, оскільки відсутні дані про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум вихододнів, довідка про реорганізацію колгоспу; не зарахований період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку, оскільки в свідоцтві про народження відсутні дані про отримання паспорту; 03 березня 2000 року по 14 квітня 2001 року нечитабельна печатка; період безробіття 14 травня 2002 року по 15 лютого 2003 року, оскільки між датою припинення виплати та датою наказу існує значний перебіг часу.
До страхового стажу зараховані періоди роботи 01 січня 1999 року – 22 березня 2000 року, 24 липня 2000 року – 23 серпня 2000 року, 28 жовтня 2000 року – 25 листопада 2000 року, 07 грудня 2000 року – 12 січня 2001 року, 01 лютого 2001 року – 17 березня 2001 року, згідно з даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ОК-5).
Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату – 12.09.2024 року (а.с. 17).
Листом від 17 вересня 2021 року № 0500-1514-8/71668 ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило позивачці, що за наслідками розгляду її заяви від 06 вересня 2021 року № 613 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону № 1058.
Позивачці роз`яснено, що вона матиме право на пенсію за віком відповідно до п. 2 ст. 26 Закону № 1058 після досягнення віку 63 роки.
Вказано на те, що для отримання страхового стажу за періоди, коли вона не була застрахованою особою, позивач має можливість укласти договір добровільного страхування згідно зі ст. 10 Закону України від 08 липня 2010 року № 246-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (а.с. 16).
Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Ч. 4 ст. 24 Закону № 1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж).
Отже, до 01 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджені записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.
Відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років.
Види трудової діяльності, що зараховуються до стражу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначені ст. 56 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі – Закон № 1788).
Так, згідно з ч. 1 ст. 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону № 1788 при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Ч. 3 ст. 56 Закону № 1788 передбачає, що до стажу роботи зараховується також:
а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;
ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку;
Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).
Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Згідно з п. 1, 3 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Щодо доводів апелянта, що період роботи позивачки в колгоспі 01.04.1980 по 24.02.2000 року відповідачем правомірно не було зараховано до страхового стажу, оскільки відомості про відпрацьовані трудодні та встановлений мінімум, довідка про реорганізацію колгоспу відсутні, суд зазначає наступне.
Записи в трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_3 свідчать про таке:
запис 1 – 01 квітня 1980 року на підставі наказу від 21 квітня 1980 року № 4 позивач була прийнята на роботу в колгосп імені Калініна Ясинуватського району бригадиром комплексної бригади;
запис 2 – 20 листопада 1980 року на підставі наказу від 20 листопада 1980 року № 11 переведена на посаду економіста з праці;
запис 3 – 01 липня 1984 року на підставі наказу від 01 липня 1984 року № 7 переведена бухгалтером в дитячий садок;
запис 4 – 01 січня 1993 року на підставі наказу від 03 січня 1993 року № 1 переведена нянею в дитячий садок;
запис 5 – 01 липня 1993 року на підставі наказу від 05 липня 1993 року № 7 переведена в котельню оператором;
запис 6 – 24 лютого 2000 року на підставі наказу від 24 лютого 2000 року № 2 звільнена у зв`язку з реформуванням колективного сільськогосподарського підприємства ім. Калініна та переведенням в сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю ім. Калініна М.І. (а.с. 8);
Розділ «Трудова участь в громадському господарстві» трудової книжки серії НОМЕР_3 містить такі відомості:
запис 1 – 1980 рік – прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві – 250; виконано річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві – 221; запис внесений на підставі особового рахунку;
запис 2 – 1981 рік – прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві – 250; виконано річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві – 225; запис внесений на підставі особового рахунку;
запис 3 – 1982 рік – прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві – 250; виконано річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві – 173; причина невиконання трудового мінімуму участі у спільному господарстві – декретна відпустка; запис внесений на підставі особового рахунку;
запис 4 – 1983 рік – прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві – 250; виконано річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві – 281; запис внесений на підставі особового рахунку;
запис 5 – 1984 рік – прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві – 250; виконано річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві – 297; запис внесений на підставі особового рахунку;
запис 6 – 1985 рік – прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві – 250; виконано річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві – 288; запис внесений на підставі особового рахунку;
запис 7 – 1986 рік – прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві – 250; виконано річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві – 31; причина невиконання трудового мінімуму участі у спільному господарстві – декретна відпустка; запис внесений на підставі особового рахунку;
запис 8 – 1987 рік – прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві – 250, виконано річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві – 281; запис внесений на підставі особового рахунку;
запис 9 – 1988 рік – прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві – 250, виконано річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві – 283; запис внесений на підставі особового рахунку;
запис 10 – 1989 рік – прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві – 250, виконано річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві – 288; запис внесений на підставі особового рахунку;
запис 11 – 1990 рік - прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві – 250; виконано річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві – 273; запис внесений на підставі особового рахунку;
запис 12 – 1991 рік - прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві – 250; виконано річного мінімуму трудової участі у спільному господарстві – 259; запис внесений на підставі особового рахунку;
запис 13 – 1992 рік - прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві – 250, виконано річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві – 284; запис внесений на підставі особового рахунку;
запис 14 – 1993 рік - прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві – 250; виконано річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві – 280; запис внесений на підставі особового рахунку;
запис 15 – 1994 рік - прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві – 250; виконано річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві – 303; запис внесений на підставі особового рахунку;
запис 16 – 1995 рік – прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві – 250; виконано річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві – 301; запис внесений на підставі особового рахунку;
запис 17 – 1996 рік – прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві – 250; виконано річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві – 293; запис внесений на підставі особового рахунку;
запис 18 – 1997 рік – прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві – 210; виконано річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві – 233; запис внесений на підставі особового рахунку;
запис 19 – 1998 рік – прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві – 220; виконано річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві – 257; запис внесений на підставі особового рахунку;
запис 20 – 1999 рік – прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві – 220; виконано річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві – 216; запис внесений на підставі особового рахунку;
запис 21 – 2000 рік – прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві – 220; виконано річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві – 159; запис внесений на підставі особового рахунку (а.с. 12 зв.б.-13).
Отже, як свідчать записи 1-6 в трудовій книжці серії НОМЕР_3 ,   ОСОБА_1 працювала в період з 01 квітня 1980 року 24 лютого 2000 року в колгоспі імені Калініна.
Тобто, ОСОБА_1 має право на зарахування періоду роботи з 01 квітня 1980 року по 24 лютого 2000 року до її страхового стажу в силу положень ч. ч. 1-2 ст. 54 та ст. 62 Закону № 1788.
Крім того, трудова книжка серії НОМЕР_3 містить записи №№ 1-21 з інформацією про прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві, а також про фактичне виконання позивачем річного мінімуму трудової участі, які внесені до трудової книжки на підставі особового рахунку.
Записами в трудовій книжці підтверджений факт виконання ОСОБА_1 річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві за 1983-1986 роки та 1987-1999 роки.
В 1980 році ОСОБА_1 відпрацювала 221 при мінімумі 250, при цьому вона перебувала в трудових відносинах з колгоспом не повний рік, а саме з 01 квітня 1980 року.
В 1981 році відпрацювала 225, в 1982 році – 173 при мінімумі 250, однак 03 липня 1981 року позивач народила сина ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .
В 1986 році позивач відпрацювала 31 при мінімумі 250, однак 28 вересня 1985 року позивач народила сина ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 .
В 2000 році позивач відпрацювала 159 при мінімумі 220, однак в трудових відносинах з колгоспом вона перебувала до 24 лютого 2000 року, тобто неповний рік.
Таким чином, у зв`язку з тим, що в 1983-1985 та 1987-1999 роках ОСОБА_1 виконала мінімум трудової участі в громадському господарстві, а невиконання встановленого мінімуму трудової участі в 1980, 1981, 1982, 1986 та 2000 році обумовлено поважними причинами, позивач має право на зарахування до її страхового стажу всього періоду роботи в колгоспі з 01 квітня 1980 року по 24 лютого 2000 року.
Щодо доводів апелянта, що оскільки в свідоцтві про народження відсутні дані про отримання паспорту період догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею трирічного віку, цей період правомірно не зараховано до страхового стажу позивача, суд зазначає наступне.
Суд встановив, що в період з 01 квітня 1980 року по 24 лютого 2000 року ОСОБА_1 працювала в колгоспі і весь цей період підлягає зарахуванню до її страхового стажу.
Оскільки в даному випадку законодавство не передбачає кратного обчислення страхового (трудового) стажу, відсутні правові підстави для додаткового покладання на пенсійний орган обов`язку зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому, як вірно зазначив суд першої інстанції, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Щодо доводів апелянта, що трудова книжка позивача не відповідає вимогам п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників щодо завірення печаткою запису про звільнення (печатка нечитабельна), період стажу роботи позивача з 03.03.2000 – 14.04.2001 не було зараховано до страхового стажу, суд зазначає наступне.
Як свідчать записи №№ 7-8 в трудовій книжці, ОСОБА_1 в період з 03 березня 2000 року по 14 квітня 2001 року працювала в колективному сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю ім. Калініна М.І. (а.с. 9).
Відповідно до п. 1.1. Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Згідно з п. 1.5. Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.
Відповідно до п. 2.2. Інструкції № 58, крім іншого, до трудової книжки вносяться відомості про звільнення.
П. 2.3. Інструкції № 58 передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Згідно з п. 2.4. Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення – у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п. п. 2.25., 2.26. Інструкції № 58 записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.
За правилами, наведеними у п. 4.1. Інструкції № 58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Суд відзначає, що Інструкція № 58 чітко визначає коло осіб, які уповноважені вносити записи до трудової книжки. До таких осіб належить керівник підприємства або спеціально уповноважена ним особа.
Суд звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
На переконання суду, позивач як особа, на яку не покладено обов`язків щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для незарахування пенсійним органом страхового стажу і, як наслідок, для обмеження права позивача на пенсійне забезпечення. На працівника не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.
Крім того, згідно з приписами ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Отже, у разі наявності сумнівів або необхідності уточнення певних даних щодо періоду роботи позивача з 03 березня 2000 року по 14 квітня 2001 року пенсійний орган мав можливість скористатися своїми правами, передбаченими ч. 3 ст. 44 Закону № 1058, та звернутися з відповідними запитами до підприємства-роботодавця, архівної установи тощо.
Щодо доводів апелянта, що період безробіття 14.05.2002 – 15.02.2003 не зараховано до страхового стажу через значний перебіг часу між датою припинення виплати по безробіттю та датою наказу про припинення виплати по безробіттю, що також не відповідає вимогам щодо порядку та строку виконання запису про припинення виплати по безробіттю, суд зазначає наступне.
Як свідчать записи №№ 13-14 в трудовій книжці, ОСОБА_1 період з 14 травня 2002 року по 15 лютого 2003 року позивач отримувала допомогу по безробіттю (а.с. 11).
Верховний Суд в постанові від 20 квітня 2022 року у справі №638/7217/16-а навів висновок про те, що законом передбачено можливість зарахування до страхового стажу лише періоду, протягом якого особа отримувала допомогу по безробіттю, а не всього періоду перебування особи на обліку в центрі зайнятості як безробітної.
ОСОБА_1 має право на зарахування періоду з 14 травня 2002 року по 15 лютого 2003 року як періоду, впродовж якого вона отримувала допомогу по безробіттю.
У разі наявності сумнівів або необхідності уточнити певні відомості, пенсійний орган мав можливість скористатися правами, передбаченими ч. 3 ст. 44 Закону № 1058, та звернутися до центру зайнятості з відповідним запитом.
Щодо доводів апелянта, що позивач не перебуває на обліку у відповідача-2 та не проживає на території Запорізької області, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).
При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).
Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Відповідно до п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами п. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Колегія суддів вважає, що аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 зумовлює такі висновки:
- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Отже, з огляду на приписи п. п. 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у спірних правовідносинах є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії.
Таким чином, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зобов`язане прийняти рішення про призначення пенсії.
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01 квітня 1980 року по 24 лютого 2000 року та з 03 березня 2000 року по 14 квітня 2001 року, а також період отримання допомоги по безробіттю з 14 травня 2002 року по 15 лютого 2003 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 вересня 2021 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 р. у справі №200/13340/21 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 р. у справі №200/13340/21 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 17 січня 2023 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                                                      Т.Г. Гаврищук

Судді:                                                                                                                           А.А. Блохін

                                                                                                                                     І.В. Сіваченко