ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 р. 	Справа № 520/3845/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.06.2022, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В.,  м. Харків, повний текст складено 29.06.22  по справі № 520/3845/22 за позовом               ОСОБА_1 до              Військової частини НОМЕР_1                      про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не здійсненні ОСОБА_1 нового розрахунку матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував під час проходження військової служби за 2016-2017 роки; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 , яку отримувала під час проходження військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди під час проходження військової служби за 2016-2017    з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити виплату ОСОБА_1 недоплачених частин за 2016-2017.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.06.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою   задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
На  обґрунтування вимог скарги посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що одноразові грошові допомоги обраховуються та виплачуються виходячи з місячного грошового забезпечення. Жодна норма Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не містить виключень будь-яких складових грошового забезпечення при обрахунку розміру одноразових виплат. Вважає, що дії військової частини НОМЕР_1 є протиправними та такими, що суперечить нормам Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".  Вказує, що обов`язок доказування правомірності своїх рішень та дій в адміністративних  справах покладається на суб`єкта владних повноважень, який подає до суду докази на обґрунтування правомірності своїх дій, рішень або бездіяльності. 
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 25.04.2016 по 31.01.2022.
Наказом командира військової частини командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 31.01.2022 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, що підтверджується наказом № 22 від 31.01.2022.
Вважаючи, що на момент виключення зі списків особового складу відповідач не провів нарахування та виплату коштів, які входили до складу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди за 2016-2017 роки, позивач звернулася до суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивач звертався до Військової частини НОМЕР_1 та просив нарахувати та виплатити матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань та грошову допомогу на оздоровлення, а також відсутня відмова Військової частини НОМЕР_1 у виплаті позивачу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення. У зв`язку з цим,  суд дійшов висновку, що військовою частиною не було порушено прав позивача, оскільки відповідно до ст. 6 КАС України захисту підлягають лише порушені права.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі по тексту - Закон №2232-XII).
Згідно з ч.4 ст.2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011-XII).
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Абзацами 1,2 ч.4 ст.9 Закону №2011-XII встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (Постанова втратила чинність на підставі Постанови КМ № 704 від 30.08.2017 з урахуванням змін, внесених Постановами КМ № 1052 від 27.12.2017, № 103 від 21.02.2018) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до пп.3 п.5 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
  З огляду на матеріали справи, позивач просить суд    зобов`язати відповідача    здійснити ОСОБА_1 новий розрахунок  матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував під час проходження військової служби за 2016-2017 роки. 
Водночас в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, які підтверджують наявність або відсутність обставин того, що позивачу така допомога виплачувалася   до моменту звільнення з військової служби.
Вказане, на думку суду першої інстанції, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, з чим колегія суддів не погоджується та вважає, що судом першої інстанції в порушення принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи не з`ясовано чи виплачувалася такі види допомоги. Такі дії суду призвели до перекладення обов`язку  доказування на позивача, що суперечить нормам статті 77 КАС України, якою чітко визначено головне правило адміністративного судочинства: "в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача".
Верховний Суд у постанові від 07.07.2022 у справі № 520/7308/21 також звернув увагу на необхідність дослідження судами даного питання належним чином, зокрема шляхом витребування доказів стосовно виплати (невиплати) матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань  та грошової допомоги на оздоровлення позивачу за спірні періоди.
Відповідно до частини четвертої статті 9  КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
 За змістом статті 80 КАС України суд може витребувати докази з власної ініціативи.
Враховуючи викладене, ухвалою суду витребувано у відповідача    докази стосовно виплати (невиплати) матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення позивачу за період з 2016-2017    роки.
На  запит суду відповідачем  надано суду довідку про  розміри середньомісячних додаткових видів грошового забезпечення за 2016 та 2017 роки, з якої вбачається, що в вересні 2016 року позивачці виплачену матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 4495,50 грн, в березні 2017 року -   в сумі 4521,63 грн, в грудні 2016 року виплачено  матеріальну допомогу на вирішення соціально - побутових питань  в сумі 4495,50 грн та в листопаді 2017 року - в сумі 2091,25 грн. 
Також з вказаної довідки вбачається,  що   ОСОБА_1 щомісяця отримувала додаткову грошову винагороду в розмірі 418-423 % від посадового окладу за 2016-2017 роки. 
При цьому шляхом проведення математичного розрахунку складових грошового забезпечення, вказаних  у довідці,  вбачається, що відповідачем додаткову грошову винагороду до складу грошового забезпечення, з якого обчислено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення, позивачці, не було включено.
Таке не включення обґрунтується нормами Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 року №550, п. 8 якої визначено, що додаткова грошова допомога, не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Разом із цим, відповідач, застосовуючи вказану інструкцію як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, не враховує пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
Так, зі змісту ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру грошової допомоги на оздоровлення та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.
Відповідно до частин 2,3 ст.9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.
Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.04.2021 у справі №380/2427/20, від 30.04.2021 у справі №620/561/20.
Колегія суддів акцентує увагу, що   відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, не заперечується факт нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, яка (вказана постанова) була чинною на час спірних правовідносин, що також підтверджується наданою довідкою про складові грошового забезпечення.
Зазначена вище винагорода не може вважатися одноразовою.
Отже, спірна щомісячна винагорода відповідає ознакам додаткового виду грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.
Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 у справі №825/997/17, яка з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковою для врахування при розгляді даної справи.
Таким чином, у спірних правовідносинах по даній справі розрахунок матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення позивачки мав проводитися відповідачем з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №899 від 22.09.2010, яку позивачка отримувала під час проходження військової служби, проте відповідачем протиправно не було здійснено відповідних дій.
З урахуванням вже наведених вище висновків, позиція про те, що додаткова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення  є помилковою. 
Щодо посилання суду першої інстанції на те, що для отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення необхідне волевиявлення  військовослужбовця в вигляді заяви на її отримання (п.33.2. розділу XXXIII Інструкції № 260), тоді як в матеріалах справи така заява позивача про отримання вказаної допомоги в матеріалах справи відсутня,  то колегія суддів відхиляє такі посилання, оскільки матеріалами справи, зокрема витребуваною довідкою,  підтверджується факт отримання позивачкою матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 роки.  
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку щодо обґрунтованості та правомірності заявлених вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дії (бездіяльність) військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нездійсненні ОСОБА_1 нового розрахунку матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримувала під час проходження військової служби за 2016 - 2017 рік.
Так, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
З огляду на наведені вище висновки щодо обґрунтованості та правомірності вимог позивачки в частині визнання протиправними дії (бездіяльність) відповідача, яка полягає у не здійсненні ОСОБА_1 розрахунку матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримувала під час проходження військової служби за 2016 - 2017 рік, колегія суддів вважає, що також підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_2 в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань та допомоги на оздоровлення, які позивачка отримувала під час проходження військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди під час проходження військової служби за 2016 та 2017 рік з урахуванням раніше виплачених сум та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум за 2016 та 2017 рік.
Статтею 317 КАС України визначено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що внаслідок  неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню, а вимоги позивачки задоволенню.
Оскільки, відповідно до п.1 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище, і позивачка не була службовою особою, яка у значенні вказаного вище Закону займала відповідальне або особливо відповідальне становище, дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 29.06.2022 по справі № 520/3845/22 скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не здійсненні ОСОБА_1 нового розрахунку матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримувала під час проходження військової служби за 2016-2017 роки.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), яку отримувала під час проходження військової служби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди під час проходження військової служби за 2016-2017, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко