ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 лютого 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/1924/22	
                                                                                Суддя І інстанції -  Татаринов Д.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Ясенової Т.І., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області
на рішення Запорізького  окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2022 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про визнання протиправним  та скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду в якому просив:
 - визнати протиправним і скасувати наказ начальника Територіального управління ДСА України в Запорізькій області «Про зупинення виплати доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 » № 69-ос від 02 серпня 2021 року;
- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1  доплати до посадового окладу та зобов`язати донарахувати і виплатити належну щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу, за період з 02 серпня 2021 року до дня винесення рішення судом в цій справі, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків і зборів.
В обґрунтування позову посилається на те, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, а саме сплив п`ятирічного строку призначення на посаду судді, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018(4062/15), а тому видання оскарженого наказу   начальником ТУ ДСА в Запорізькій області  є протиправним.
Рішенням Запорізького  окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2022 року  позовні вимоги було задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано наказ начальника Територіального управління ДСА України в Запорізькій області «Про зупинення виплати доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 » № 69-ос від 02 серпня 2021 року. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області  донарахувати і виплатити ОСОБА_1 належну щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу, за період з               02 серпня 2021 року по 11 липня 2022 року включно, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків і зборів. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.
В апеляційній скарзі Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що В оскарженому рішенні суду першої інстанції зазначено лише про те, що в матеріалах справи відсутні докази притягнення позивача до кримінальної  чи дисциплінарної  відповідальності та, як наслідок – його відсторонення від посади чи ввід здійснення правосуддя.  Тобто, судоми першої інстанції досліджено відсутність лише двох умов, за яких  позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим. Також зазначає, що нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з закінченням п`ятирічного терміну  повноважень не може одностайно трактуватися як випадок нездійснення суддею правосуддя з незалежним від нього причин. Крім того, Конституційним Судом України у мотивувальній частині Рішення від  04 грудня 2018 року № 11-р/2018 не досліджувалося  питання доцільності та виправданості позбавлення  судді на отримання доплат до посадового окладу у випадку закінчення п`ятирічного терміну повноважень. Зазначає, що підставою для видання оскарженого наказу стала вимога про усунення виявлених порушень (лист Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 09.07.2021 за №040808-15/2661-2021) де від територіального управління вимагається забезпечити відшкодування відповідно до чинного законодавства на користь державного бюджету за кодом доходів 24060300 «Інші надходження» зайво виплачених доплат до посадового окладу суддів. Вимога Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області про усунення виявлених порушень від 09.07.2021 за №040808-15/2661-2021 є обов`язковою до виконання Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, як підконтрольної установи в розумінні   Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні». Виплата позивачу доплати до посадового окладу судді з огляду на висновки органу державного фінансового контролю буде свідчити про порушення відповідачем вимог ч.2   ст.19 Конституції України.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається,  що Указом Президента України «Про призначення суддів» № 321/2016 від 01 серпня 2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Оріхівського районного суду Запорізької області строком на п`ять років.
Наказом голови Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2016 року № 103 ОСОБА_1  зараховано на посаду судді Оріхівського районного суду Запорізької області з 06 вересня 2016 року.
Наказом голови Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2018 року №11 ОСОБА_1 встановлено доплату за вислугу років до посадового окладу з 05  серпня 2018 року у розмірі 15%,  з 06 вересня 2018 року  20%.
Наказом начальника ТУ ДСА України в Запорізькій області від 02 серпня 2021 № 69-ос позивачу з 02 серпня 2021 зупинено виплату доплати до посадового окладу за вислугу років.
Задовольняючи позовні вимог суд першої інстанції виходив з того, що будь-які обмеження виплат доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав, є недопустимими та такими, що суперечать Конституції України та Рішенню Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018 (Справа №1-7/2018(4062/15)).
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно з частиною другою статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
За змістом частини п`ятої статті 135 Закону № 1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
В силу частин сьомої, восьмої статті 135 Закону № 1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Цілком таємно», - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Таємно», - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Згідно з частиною десятою статті 135 Закону № 1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.
Відповідно  до пункту 17 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.
За правилами пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (Закон № 1401-VIII), оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.
Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
Відповідно до пункту 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).
Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).
На підставі підпункту 16 пункту 1 розділу I Закону України від 16 жовтня 2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» (далі - Закон № 193-IX) виключено пункти 22 і 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (текст яких написано вище).
Відповідно до частин першої-третьої статті 133 Закону № 2453-VI (тут і далі - в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.
Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 133 Закону № 2453-VI суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук з відповідної спеціальності у розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
В силу частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.
Положення частин третьої, десятої статті 133 Закону № 2453-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.
За висновками цього Рішення, Конституційний Суд України вирішив:
« 1. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року -12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».
Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, за яким «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, зі змінами, а саме:
- частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;
- частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;
- частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді».
За змістом пункту 3 резолютивної частини Рішення від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018, положення частин третьої, десятої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
В свою чергу, позивача було призначено на посаду судді Оріхівського районного суду Запорізької області згідно з Указом Президента України «Про призначення суддів» від 01 серпня 2016 року № 321/2016 строком на п`ять років. 
З огляду на дату призначення на посаду судді, п`ятирічний строк повноважень позивача як судді мав закінчитися 01 серпня 2021 року.
Так суддя Оріхівського районного суду Запорізької області Смокович  М.В. з 02 серпня 2016 не здійснював повноваження, у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку.
На перебіг кваліфікаційного оцінювання ця обставина не впливає, але на саму можливість здійснення правосуддя, відповідно й виплату суддівської винагороди, вочевидь, так, адже після цієї дати чинити правосуддя суддя уже не міг. При цьому, до набрання чинності законами № 1401-VIII, № 1402-VIII призначення на посаду судді вперше (за Законом № 2453-VI) здійснювалося строком на п`ять років, після закінчення якого Вища кваліфікаційна комісія суддів України могла рекомендувати для обрання його Верховною Радою України на посаду судді безстроково, якщо відсутні визначені законом обставини, які перешкоджали б цьому.
Отож, відповідно до раніше чинного Закону № 2453-VI, після закінчення п`ятирічного строку повноважень суддя не міг здійснювати правосуддя допоки не буде вирішено питання про обрання його на посаду судді безстроково.
З набранням чинності законами № 1401-VIII, № 1402-VIII призначення на посаду судді (вперше) здійснюється безстроково, водночас призначення на посаду судді безстроково суддів, яких до того було призначено на посади в межах п`ятирічного строку (відповідно до раніше чинного правового регулювання цих правовідносин), поставлено у залежність від результатів кваліфікаційного оцінювання.
Разом з тим, у пункті 3.4 Рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018 зазначено, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється саме Законом № 2453 у редакції Закону № 192, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначаються Законом № 1402.
Далі, за текстом Рішення, зазначено, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.
Застосований законодавцем у положенні частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та домірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.
Конституційний Суд України вважає, що юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 для цілей застосування окремих положень Закону № 1402 суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України.
Відтак, суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.
При цьому колегія суддів вважає вірним звернення уваги судом першої інстанції на те, що Конституційний Суд України у Рішенні від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності   Конституції України(конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п`ятої   статті 141 Закону України   Про судоустрій і статус суддів та положень пункту 5 розділу III; Прикінцеві положення   Закону України   Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення   (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці), зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є   обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені   (частина друга   статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі   Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга   статті 8 Основного Закону України).
Також наявність листа Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 09.07.2021 за №040808-15/2661-2021 не може бути підставою для вчинення та прийняття ТУ ДСА в Запорізькій області протиправних дій та рішень, про що вірно вказав суд першої інстанції.
Наведені відповідачем в апеляційній скарзі  доводи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які привели до неправильного вирішення спору по суті не знайшли свого підтвердження, тому рішення суду першої   підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення. 
Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області  - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького  окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2022 року   – залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів  з дня набрання законної сили.
В повному обсязі постанова складена 14 лютого 2023 року.

Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова