ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2022 року 
м. Київ
справа № 1340/4789/18
адміністративне провадження № К/9901/20966/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючий - Стародуб О.П., 
судді - Берназюк Я.О., Чиркін С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 (суддя - Лунь З.І.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2019 (судді - Кузьмич С. М., Улицький В.З., Шавель Р.М.)
у справі за позовом суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У жовтні 2018 суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особи ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами №ЛВ1411/462/НД/ПД/АВ/ФС від 10.10.2018 про накладення штрафу, винесену заступником начальника Головного управління Держпраці у Львівській області
ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець Мостиською районною державною адміністрацією Львівської області 29.05.2001, номер запису: 24020170000000348.
19.09.2018 відповідачем на підставі наказу про проведення інспекційного відвідування №2189-П від 19.09.2018 (а.с.75) виписано направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю) № 1996 (а.с.76).
В період з 20.09.2018 по 21.09.2018 відповідачем проведено інспекційне відвідування позивача, за результатами якого складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЛВ1411/462/НД/ПД/АВ від 21.09.2018 (а.с.19-48).
В Акті зафіксовано, що у виробничих приміщеннях (пилорама) за деревообробним обладнанням виявлено осіб, яких було допущено до роботи без укладання трудового договору, що порушує вимоги ст. 24 КЗпП України.
В ході проведення заходу державного контролю (що фіксувався засобами фото - відео фіксації, матеріали долучені до акта складеного за результатами проведеного інспекційного відвідування), у виробничих приміщеннях (пилорама) за деревообробним обладнанням виявлено осіб, з наданих письмових пояснень яких встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , о 10.00 год., 20.09.2018 прийшов з ціллю подальшого прийняття на роботу до позивача «прийшов подивитися підійде вона (робота) мені чи ні». Станом на 11 год. 40 хв. 20.09.2018 жодних трудових чи цивільно - правових договорів не укладав, що підтверджує запис у зазначеному поясненні з проставленням підпису ОСОБА_2 (а.с.88). 
ОСОБА_3 (проживає АДРЕСА_1 ) перебуває на пилорамі власником якої є позивач, з ціллю порізки дров на пилорамі, що підтверджує запис у зазначеному поясненні з проставленим підписом (а.с.87).
На території вищевказаної пилорами 20.09.2018 за виконанням трудової функції зафіксовано особу (матеріали фото - відео фіксації долучені до акту проведеного інспекційного відвідування), яка відмовилась назвати своє прізвище, ім`я, по - батькові та надавати усні чи письмові пояснення щодо перебування та виконання трудової функції за місцем фактичного здійснення господарської діяльності позивача. Працівниками Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області ідентифіковано вищезазначену особу - ОСОБА_4 , уродженець села Мочеради Мостиського району Львівської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає АДРЕСА_2 . 
В ході проведення заходу державного контролю 20.09.2018 - 21.09.2018 позивачем не надано жодних наказів про прийняття на роботу працівників, повідомлення в органи ДФС про прийнятих працівників, не надано жодних договорів цивільно - правового характеру укладених підприємцем з виконавцями робіт (послуг).
Зазначений акт отримано позивачем особисто та підписано із зауваженням.
Не погодившись з вказаним вище актом інспекційного відвідування позивач подав до відповідача заперечення (а.с.49-50) із зазначенням про порушення законодавства, які, на думку позивача, були допущені при проведенні інспекційного відвідування.
04.10.2018 відповідачем надано відповідь за № 9575/5/044-09 на заперечення до акта перевірки (а.с.83-84).
У зв`язку з проведеним інспекційним відвідуванням та зафіксованим порушенням відповідачем було винесено припис про усунення виявлених порушень № ЛВ1411/462/АВ-П від 05.10.2018 (а.с.80-82), яким зобов`язано позивача усунути виявлене порушення.
Розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування № ЛВ1411/462/НД/ПД/АВ від 21.09.2018 щодо порушень позивачем, відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу від 10.10.2018 № ЛВ1411/462/НД/ПД/АВ/ФС (а.с.18), якою до позивача на підставі частини 2 статті 265 КЗпП України застосовано штраф за порушення законодавства про працю - порушення вимог ст.24 КЗпП України на суму 223380,00грн.
Позивач, вважаючи прийняту постанову протиправною, звернувся до суду з цим позовом.
Судами також встановлено, що постановою Мостиського районного суду Львівської області від 28.02.2019 у справі №448/1961/18 (а.с.133) визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП - за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). Як видно із цієї постанови суду, йдеться про обставини, встановлені під час проведення інспекційного відвідування позивача 20.09.2018.
Позивачем сплачено штраф у розмірі 8500 грн, на виконання зазначеної постанови суду (а.с.134).
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13.03.2019, яка залишена без змін ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2019, позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Львівській області №ЛВ1411/462/НД/ПД/АВ/ФС від 10.10.2018 про накладення штрафу.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що оскаржувана постанова відповідача є безпідставною та необґрунтовано, оскільки інспекторами праці не з`ясовано та не встановлено трудової функції, яку виконували ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , перебуваючи на території виробничого приміщення позивача, не застосовано заходів реагування щодо ОСОБА_4 , про якого у акті інспекційного відвідування зазначено, що він виконував трудову функцію за місцем здійснення господарської діяльності позивача, не з`ясовано всіх обставин, пов`язаних із перебуванням зазначених вище осіб у виробничому приміщенні позивача. 
Крім цього суд першої інстанції керувався правовою позицією, викладену у постанові Верховного Суду від 21.12.2018 № 814/2156/16, згідно з якою накладення штрафу на фізичну особу Головним управлінням Держпраці за те ж правопорушення, за яке було притягнуто цю особу до відповідальності згідно з ч.3 ст.41 КУпАП, є притягненням до відповідальності такої особи вдруге, що суперечить загальним принципам юридичної відповідальності.
Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції, що оскільки допуск вказаних в акті фізичних осіб до роботи без оформлення трудового договору позивача уже притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Мостиського районного суду Львівської області від 28.02.2019 у справі №448/1961/18, що набрала законної сили, та застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн., а тому накладення штрафу за те саме правопорушення оскаржуваною постановою є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге.
ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
В обґрунтування касаційної скарги відповідач посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій неповно встановлено обставини справи, що призвело до ухвалення помилкових судових рішень. 
Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли хибного висновку про те, що притягнення позивача до відповідальності за ч.2 ст.265 КЗпП України та ч.3 ст.41 КУпАП України є притягненням до одного виду відповідальності - адміністративної.
Накладення на юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, санкцій відповідно до статті 265 КЗпП України не охоплюється поняттям «притягнення до адміністративної відповідальності». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №522/12566/18 від 06.03.2019.
Зважаючи на наведене, відповідач просить рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
У відзиві на касаційну скаргу позивач просить суд відмовити у задоволенні касаційної скарги, а судові рішення залишити без змін. 
Позивач покликається на те, що накладення штрафу за те саме правопорушення на підставі оскаржуваної постанови відповідача є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме правопорушення вдруге, що є порушенням статті 61 Конституції України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №814/2156/16та від 22.04.2019 у справі №806/2143/18.
ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до частини третьої статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Щодо покликань відповідача та позивача на необхідність застосування до спірних правовідносин різних висновків Верховного Суду, які зроблені у справі №522/12566/18 та відповідно у справах №814/2156/16 та №806/2143/18, колегія суддів виходить з такого. 
Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у постанові від 22.12.2020, під час розгляду справи №260/1743/19, сформувала наступний висновок щодо питання визначення виду відповідальності до якого може бути притягнута особа у випадку порушення частини другої статті 265 КЗпП України:
«… - штрафи передбаченні статтею 265 Кодексу законів про працю України є заходами фінансової відповідальності, підстав відносити їх до заходів адміністративної відповідальності немає;
- фізична особа - підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення в частині допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору у зв`язку з порушенням принципу «non bis in idem» як складового елементу принципу верховенства права. …»
Застосовуючи вказаний підхід до обставин цієї справи, слід врахувати, що постановою Мостиського районного суду Львівської області від 28.02.2019 у справі №448/1961/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.
Тобто позивача притягнуто одночасно до відповідальності за правопорушення, передбачене ч.3 ст.41 КУпАП України і за ч. 2 ст. 265 КЗпП України.
За таких обставин суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку про задоволення позовних вимог, визнано протиправною та скасовано постанову відповідача №ЛВ1411/462/НД/ПД/АВ/ФС від 10.10.2018 про накладення штрафу.
Такий підхід застосовано Верховним Судом також у справах: №814/1944/17 від 29.01.2021, №260/511/19 від 22.02.2022, №440/698/20 від 01.06.2022, №1340/5822/18 від 27.07.2022, №807/320/18 від 02.08.2022. 
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Таким чином, оскільки при ухваленні рішення суди першої та апеляційної інстанції порушень норм матеріального та процесуального права не допустили, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судові рішення суду першої та апеляційної інстанції без змін.
Керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2019 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
О.П. Стародуб 
Я.О. Берназюк 
С.М. Чиркін