ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/907/23 Справа № 190/1839/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
       головуючого – Пищиди М.М.
       суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
       за участю секретаря судового засідання – Лопакової А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини майна в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

       У грудні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини майна в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.
       В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07.07.2017 року сторони уклали шлюб. 
       У вересні 2019 року позивач разом з відповідачем за спільні кошти придбали автомобіль LEXUS RX 350, легковий – загальний універсал-В, номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , білого кольору, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був розмитнений та 10.10.2019 року вперше поставлений на облік в Україні на відповідача. 
       Ціна автомобіля LEXUS RX 350 на момент купівлі за кордоном була 42000 доларів США; крім того ними було сплачено ще приблизно 20000 доларів США під час розмитнення та першої реєстрації автомобіля в Україні. Отже, даний автомобіль вважає спільною сумісною власністю подружжя. 
       Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2021 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач відмовляється вирішувати питання у добровільному порядку. 
       Весь час сторони спільно використовували автомобіль, а наприкінці 2020 року вона випадково дізналася, що відповідач без її згоди та відома здійснив перереєстрацію автомобіля на свою рідну сестру – ОСОБА_3 .
       Тому вона змушена звернутись з позовом до суду. Згідно звіту про оцінку автотранспорту від 22.11.2021 року, - вартість спірного автомобіля складає 916000 гривень, тобто вартість Ѕ його частки складає 458000 грн.
       Враховуючи зазначене, позивачка просила суд визнати автомобіль LEXUS RX 350, легковий – загальний універсал-В, номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , білого кольору, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , спільним сумісним майном подружжя, а саме: її та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набутим за час шлюбу, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості Ѕ частини зазначеного автомобіля. Вирішити питання стосовно судового збору.
       Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя — задоволено.
       Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль LEXUS RX 350, легковий – загальний універсал-В, номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , білого кольору, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля LEXUS RX 350, легковий – загальний універсал-В, номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , білого кольору, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в сумі 480000 (чотириста п`ятдесят вісім тисяч) гривень.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на проведення оцінки транспортного засобу в сумі 1500 гривень.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 908 гривень.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 4580 гривень.
       Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.
        Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
       Судом першої інстанції встановлено, та з матеріалів справи вбачається що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.07.2017 року. 
       За час перебування позивача та відповідача у шлюбі, сторонами було придбано транспортний засіб - автомобіль LEXUS RX 350, легковий – загальний універсал-В, номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , білого кольору, 2017 року випуску. 
       15.09.2020 року спірний автомобіль перереєстровано на ОСОБА_3 .
       Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2021 року шлюб між сторонами розірвано.
       Згідно звіту про оцінку автотранспорту від 22 листопада 2021 року, оціночна вартість транспортного засобу LEXUS RX 350 складає 916 000 грн. 00 коп. 
       Задовольняючи позов, суд першої інстанції з урахуванням статей 60, 70 СК України, звіту про оцінку автотранспорта від 22 листопада 2021 року, виходив з того, що автомобіль є спільною сумісною власністю сторін, частки якого є рівні, тому дійшов висновку про стягнення на користь позивача 1/2 вартості автомобіля, який відповідач зареєстрував на іншу особу.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
       Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
       Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.        
       Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
       Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
       Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.
       Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.61 СК України).
       Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України).
       Отже, закон передбачає презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яке набуте ними під час шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
       Така правова позиція викладена в Постанові Великої палати Верховного суду від 21.11.2018 по справі № 372/504/17 у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс 17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц.
       Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
       Верховний Суд виходить з того, що у справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
       Суд першої інстанції врахував обсяг спільно нажитого майна та бажання співвласника (позивача) отримати компенсацію вартості її частки у праві спільної сумісної власності.
       Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
       У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
       Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16.
       Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути надана письмово.
       Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
       У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим – неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
       Установивши, що ОСОБА_1 відчужив спірний автомобіль, який є спільною власністю подружжя без письмової згоди позивача (дружини) та за відсутності доказів використання отриманих від продажу цього майна коштів в інтересах сім`ї, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про компенсацію позивачу 1/2 вартості проданих відповідачем автомобіля, з врахуванням звіту про оцінку автотранспорту від 22 листопада 2021 року.
       Розглядаючи спір, суд першої інстанції, повно і всебічно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив обставини і відповідні ним правовідносини.
       Доводи апеляційної скарги щодо незаконності, необґрунтованості, ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення судом першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.
       За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.
       Відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін. 
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року- залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

       Судді: