ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2023 року	Львів	Справа № 500/2873/21 пров. № А/857/15192/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Глушка І.В., Довгої О.І., 
при секретарі судового засідання:                              Пославському Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року (суддя Мартиць О.І., ухвалене в м. Тернополі о 12:03, повний текст складено 07.10.2022) у справі № 500/2873/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-  
                                                   ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та просила: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання  судді у відставці з розміру 72% винагороди судді, який працює на відповідній посаді без врахування до стажу роботи, що дає право на відставку стажу роботи на посадах консультанта по статистиці та спецроботі відділу юстиції Тернопільського облвиконкому та старшого консультанта відділу юстиції по судовій роботі Тернопільського облвиконкому; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати стаж роботи на посаді консультанта по статистиці та спецроботі відділу юстиції Тернопільського облвиконкому з 09.07.1973 по 20.06.1982 та стаж роботи на посаді старшого консультанта відділу юстиції по судовій роботі Тернопільського облвиконкому з 17.01.1985 по 16.12.1986 для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та здійснити перерахунок, нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 94% суддівської винагороди згідно із довідкою Тернопільського апеляційного суду від 04.03.2020 №01-17/73/2020 з 19.02.2020 з урахуванням фактично виплачених сум.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.07.2021 позов було задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , оформленої листом від 27.04.2021 №2041-2032/Б-02/8-1900/21. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи на посаді консультанта по статистиці та спецроботі відділу юстиції Тернопільського облвиконкому з 09.07.1973 по 20.06.1982 та стаж роботи на посаді старшого консультанта відділу юстиції по судовій роботі Тернопільського облвиконкому з 17.01.1985 по 16.12.1986 для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням зарахованого стажу та згідно із довідкою Тернопільського апеляційного суду від 04.03.2020 №01-17/73/2020 з 19.02.2020, з врахуванням раніше виплачених сум.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2021 рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року в адміністративній справі №500/2873/21 скасовано, в частині задоволених вимог щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи на посаді консультанта по статистиці та спецроботі відділу юстиції Тернопільського облвиконкому з 09.07.1973 по 20.06.1982, та прийнято постанову, якою у задоволенні цих позовних вимог відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного суду від 06.07.2022 рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.07.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2021 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , оформленої листом від 27.04.2021 №2041-2032/Б-02/8-1900/21. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи на посаді консультанта по статистиці та спецроботі відділу юстиції Тернопільського облвиконкому з 09.07.1973 по 20.06.1982 та стаж роботи на посаді старшого консультанта відділу юстиції по судовій роботі Тернопільського облвиконкому з 17.01.1985 по 16.12.1986 для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням зарахованого стажу та згідно із довідкою Тернопільського апеляційного суду від 04.03.2020 №01-17/73/2020 з 19.02.2020, з врахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, вважає, що оскаржене рішення суду є необґрунтоване, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
Зокрема, апелянт вважає, що посада консультант з статистики та спецроботи відділу юстиції, яку позивач займала з 09.07.1973 по 20.06.1982 та посада старшого консультанта відділу юстиції з судової роботи, яку позивач займала з 17.01.1985 по 16.12.1986 згідно законодавства (в редакції на час обрання позивача на посаду судді безстроково) не передбачали пільг, які б прирівнювались до стажу на посаду судді.  Також зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що на момент здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді чітко визначається перелік робіт на посадах, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді. Так, апелянт зазначає, що  до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Відтак апелянт вважає, що відсоток для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання визначено Головним управлінням відповідно до наявного стажу роботи на посаді судді.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін. Також просить розгляд справи проводити за її відсутності.
Апелянт, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до  висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 з 2015 року перебуває на обліку у Головному управлінню Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримувала довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.09.2020 у справі №500/1285/20 визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 30.04.2020 про відмову у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно її заяви від 04.03.2020; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Тернопільського апеляційного суду від 04.03.2020 №01-17/73/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.
В подальшому 14.04.2021 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про зарахування їй, крім стажу на посаді судді, стаж на посаді консультанта зі статистики та спецроботи відділу юстиції Тернопільського облвиконкому з 09.07.1973 по 20.06.1982 та стаж на посаді старшого консультанта відділу юстиції по судовій роботі Тернопільського облвиконкому з 17.01.1985 по 16.12.1986; здійснити їй, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розміру 94 % винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно з довідкою Тернопільського апеляційного суду від 04.03.2020 № 01-17/73/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 27.04.2021 за №2041-2032/Б-02/8-1900/21 позивача повідомлено про те, що з огляду на положення статті 116 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII стаж роботи судді, що визначений відповідно до статті 137 Закону, дає право судді подати заяву про відставку. Застосування норм статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при обчисленні збільшення відсотка грошового утримання суддів у відставці не передбачено. Тобто, відсоток для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання визначено відповідно до наявного стажу роботи на посаді судді. Отже, підстав для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 94% суддівської винагороди немає.
Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернулася в суд з даним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 142 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №2453-VI) суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Слід зазначити, що досліджуючи поняття "щомісячне довічне грошове утримання судді", Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та обсягу гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
Також у Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, у тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Крім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.
Частинами 3-5 статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (частина 3 статті 135 Закону №1402-VIII).
Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Пунктами 22, 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, Законом України від 16.10.2019 №193-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування", який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.
Пунктами 24, 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII передбачено, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. 
Право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами. 
Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Відтак, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що Конституційний Суд України визнав неконституційним весь пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, у тому числі й щодо можливості обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону №2453-VI.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, на час виникнення спірних відносин у цій справі, право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його перерахунок врегульовано положеннями статті 142 Закону №1402-VIII, частиною 4 якої передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Разом з тим частиною 3 статті 142 Закону №1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Відтак апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що до відносин з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його перерахунку відповідно до частини 4 статті 142 Закону №1402-VIII повинні застосовуватись виключно норми цього Закону ( відповідає правовій позиції Верховного Суду яка викладена у постановах від 24.09.2021 у справі №620/5437/20 та від 11.10.2021 у справі №160/10640/20).
Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем здійснено позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміру 72% винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Відтак, судом першої інстанції вірно відхилено доводи позивача про необхідність застосування при перерахунку довічного грошового утримання судді з 19.02.2020 положень Закону України №2453-VI,  тому дії відповідача щодо перерахунку позивачу з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, є правомірними та як наслідок в цій частині в задоволенні позовних вимог вірно відмовлено судом першої інстанції.
Щодо зарахування позивачу до стажу роботи, який дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці стажу роботи позивача на посадах консультанта по статистиці та спецроботі відділу юстиції Тернопільського облвиконкому та старшого консультанта відділу юстиції по судовій роботі Тернопільського облвиконкому, то судом першої інстанції вірно зазначено, що  за правилами частини 1 статті 120 Закону №2453-VI, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Статтею 135 Закону №2453-VI передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.
Разом з тим відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Як вірно зазначив суд першої інстанції до набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ "Про статус суддів", частиною 1 статті 43 якого передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 43 Закону №2862-ХІІ, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що наведена вище норма передбачає врахування до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді крім роботи на посадах суддів також час роботи на інших посадах у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за умови, що вони безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів.
Згідно з Указом Президії Верховної Ради УРСР від 06 жовтня 1970 року були створені обласні відділи юстиції при облвиконкомах і суди фактично перейшли в підпорядкування юстиції виконавчого комітету обласних рад депутатів трудящих.
Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що компетенція Міністерства юстиції УРСР визначалась Положенням від 04.09.1972 і зводилась до організаційного керівництва судами (включаючи перевірку організації роботи судів, видання обов`язкових наказів та інструкцій, керівництво кадровою роботою у судах і т. ін.), керівництва нотаріатом і судово-експертними установами, загальне керівництво органами запису актів громадянського стану і адвокатурою.
Як вбачається з змісту відповіді Міністерства юстиції України №83637/Б-21203/11.3.1 від 19.09.2022, наданої на звернення позивача ОСОБА_1 , що згідно з листом-роз`ясненням Міністерства юстиції України від 25.03.1996 №102 та відповідно до статті 43 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів" до судового стажу, що дає право на відставку судді та одержання щомісячного довічного грошового утримання, зараховується час роботи державних службовців, що працюють в управліннях юстиції в областях, містах Києві та Севастополі на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів, за умови наявності у зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. До переліку таких посад належать посади консультантів відділів кадрів, організаційного забезпечення діяльності суддів та з питань обліку актів законодавства, посади яких безпосередньо пов`язані з діяльністю судів.       
Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що до трудового стажу позивача, який дає їй право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, необхідно зарахувати стаж роботи на посаді консультанта по статистиці та спецроботі відділу юстиції Тернопільського облвиконкому з 09.07.1973 по 20.06.1982 та стаж роботи на посаді старшого консультанта відділу юстиції по судовій роботі Тернопільського облвиконкому з 17.01.1985 по 16.12.1986 для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, як наслідок, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. 
При цьому судом першої інстанції вірно зазначено, що згідно довідки Тернопільського апеляційного суду від 15 січня 2021 року №02-25/3 /2021 - Розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивач у період з 09.07.1973 по 20.06.1982 на посаді консультанта зі статистики та спецроботи відділу юстиції; в період з 21.06.1982 по 16.01.1985 на посаді народного судді Тернопільського міського народного суду; з 17.01.1985 по 16.12.1986 на посаді старшого консультанта відділу юстиції з судової роботи; з 17.12.1986 по 09.02.1993 на посаді члена Тернопільського обласного суду, з 10.02.1993 по 26.08.2001 на посаді судді Тернопільського обласного суду, з 27.08.2001 по 25.11.2015 на посаді судді апеляційного суду Тернопільської області. Тривалість стажу всього становить 42 роки 04 місяці 20 днів. 
Також судом першої інстанції вірно взято до уваги наказ №51 по Тернопільському облсуду від 14.08.1995 яким визначено: відповідно до Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів від 10 липня 1995р. з 1 липня 1995 року виплачувати щомісячно, зокрема, ОСОБА_1 50 відсотків передбаченого законом щомісячного грошового утримання, належного у разі виходу у відставку.   
Враховуючи все вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, про підставність позовних вимог до часткового задоволення.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,- 

                                                       ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року у справі №500/2873/21 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга  	
Повне судове рішення складено 20.02.2023