Справа № 149/886/22
Провадження № 22-ц/801/57/2023
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,
суддів Стадника І. М., Сопруна В. В.
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Виноградський Антон Павлович, та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», в інтересах якого діє адвокат Мартиненко Володимир Володимирович, на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Робак М. В. в залі суду в м. Хмільнику Вінницької області, повний текст якого складений 10 жовтня 2022 року,
у цивільній справі № 149/886/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:
У травні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі – ТОВ «ФК» «Профіт Капітал»), в інтересах якого діє представник Мартиненко В. В., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останньої заборгованість за договором в сумі 56 030,87 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом – 14 200 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками – 35 237,10 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями – 0,00 грн.; заборгованість за 3% річних за користування кредитом – 1 600,63 грн.; заборгованості за інфляційними витратами – 4 993,14 грн.
Позов мотивовано тим, що 16.02.2017 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 було укладено Угоду № С11.200.75293 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної Картки. На виконання умов договору ОСОБА_1 надано грошові кошти в сумі 14 200 грн. У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала та станом на 03.12.2020 у неї виникла вищевказана заборгованість.
03.12.2020 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги. Отже до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», починаючи з 03.12.2020, відповідно до договору факторингу перейшло право за договором № С11.200.75293 від 16.02.2017, що укладено між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .
За наведених обставин ТОВ «ФК «Профіт Капітал» просить стягнути з ОСОБА_1 вищевказану суму грошових коштів. 
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 жовтня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» заборгованість за тілом кредиту в сумі 14 200 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» пропорційно до задоволених вимог судовий збір в сумі 628,76 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 506,86 грн.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов до висновку про порушення відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором. Також суд виходив з того, що  позивачем до матеріалів позову не додано Тарифів банку, на які останній посилається щодо строків повернення боргу. Крім того, позивачем не надано суду розрахунок заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами, оскільки довідка-розрахунок, що надана позивачем, не містить розрахунку, який би свідчив про наявність заборгованості у відповідачки по сплаті процентів в сумі 35 237,10 грн. Також позивач не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та доведення обставин, на які він посилається в позові, зокрема щодо підтвердження належними доказами заборгованості за 3% річних та за інфляційними витратами в сумі 6 593,77 грн. 
Не погодившись з судовим рішенням, відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Виногадський А. П., подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що таке рішення є незаконним та необґрунтованим внаслідок неповноти встановлення обставин, які мають значення для справи, та неправильності установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки судом поданих доказів, а також неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими тарифами Банку, умови Договору комплексного банківського обслуговування, Типовий графік та Розрахунок сукупної вартості кредиту, про які йдеться в Угоді та на які є посилання у позовній заяві, зрозуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Угоду. 
На думку відповідачки, посилання на вищевказані документи є безпідставним і вони належними доказами бути не можуть, оскільки ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17 (провадження 61-5662св19). 
Зауважує, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що долучена до матеріалів справи виписка у графі «Рахунок» не містить даних щодо руху коштів за поточним рахунком НОМЕР_1 , відкритим за Угодою. Також зазначена виписка не містить таких обов`язкових реквізитів, як дата складання, найменування банку, зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, не зазначено валюту, у якій здійснювалися операції, а отже, і не може бути належним і допустимим доказом, який би підтверджував факт отримання відповідачкою кредитних коштів, рух коштів по конкретному банківському рахунку, виконання операцій за банківським рахунком.
Зважаючи на викладені в апеляційній скарзі обставини, відповідачка ОСОБА_1 просить рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ФК» «Профіт Капітал» залишити без задоволення.
Крім того, з апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції звернулося ТОВ «ФК» «Профіт Капітал», в інтересах якого діє представник Мартиненко В. В., у якій вказує, що рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків, 3% річних та інфляційних витрат є незаконним, необґрунтованим та ухваленим із порушенням норм матеріального права без додержання норм процесуального права, відтак просить його в частині відмови у стягненні нарахованих та несплачених відсотків, 3% річних та інфляційних витрат – скасувати, та в цій частині постановити нове, яким позовні вимоги ТОВ «ФК» «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 по стягненню нарахованих та несплачених відсотків в сумі 12 842,36 грн., 3% річних та інфляційних витрат в сумі 3 449,70 грн. - задовольнити, судові витрати, пов`язані із розглядом справи покласти на відповідачку. 
Зокрема, в апеляційній скарзі позивачем зазначено, що зважаючи та ті обставини, що ТОВ «ФК» «Профіт Капітал» не здійснювало видачу кредитних коштів, так і не здійснювало нарахування заборгованості за Кредитним договором, до останнього перейшло тільки право вимоги за уже сформованим боргом по Угоді, отже позивач надав до суду першої інстанції сформовану АТ «Ідея Банк» довідку-рахунок за Угодою № С11.200.75293 та виписку по рахунку № НОМЕР_1 відкритого ОСОБА_1 . 
Здійснюючи дослідження доказів, а саме: виписки по рахунку № НОМЕР_1 відкритого ОСОБА_1 , суд першої інстанції, помилково дійшов висновку, що відповідно до вказаної виписки, заборгованість відповідачки перед кредитором по нарахованих відсотках відсутня. Такі висновки суду не відповідають дійсності, оскільки відповідно до на наданої виписки, ПАТ «Ідея Банк» було надано позичальнику кредитні кошти на загальну суму за період з 17.02.2012 по 31.03.2017, що складала 15 082,94 грн., тоді як позичальником здійснено погашення (повернуто) по тілу кредиту всього: 882,94 грн., та за відсотками 1 181,00 грн. в загальній сумі від несплаченого кредиту позичальник повернув 31.03.2017 лише 2 075,94 грн. 
Впродовж кожного місяця внаслідок нерегулярного погашення кредиту, яке мало відбуватися в останній робочий день місяця утворилася заборгованість за несплаченими відсотками на суму 11 664,36 грн. Отже, зважаючи на наданий розрахунок, ТОВ «ФК» «Профіт Капітал» надає математичне обґрунтування нарахованих відсотків відповідно до п.п. 3.3 Угоди на суму 12 842,36 грн., та із врахуванням вже сплачених нарахованих відсотків, на суму 1 181,00 грн., загальна заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками ОСОБА_1 за Угодою складає 11 664,36 (12 845,36 грн. – 1 181,00 грн.).
Зважаючи на ті обставини, що суд першої інстанції прийняв надану позивачем виписку за рахунком як належний та допустимий доказ, на суд першої інстанції лягає обов`язок перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами. 
Звертає увагу, що 18.07.2022 представник ТОВ «ФК» «Профіт Капітал» надав відповідь на відзив у якому повністю обґрунтував свої позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат. На суд першої інстанції покладався обов`язок оцінити наявні докази, а для надання додаткових пояснень визнати явку позивача в судове засідання обов`язковою. На думку скаржника, враховуючи суму основного боргу разом із відсотками, до стягнення підлягає 3% річних за кредитну заборгованість у сумі 837,41 та сума за інфляційними витратами по пені 2 612,29 грн., однак місцевий суд не дослідив та не надав належної оцінки вказаним позовним вимогам. 
Представником позивача ТОВ «ФК» «Профіт Капітал» – адвокатом Мартиненком В. В. впродовж встановленого апеляційним судом строку надіслано на адресу суду відзив на апеляційну скаргу подану ОСОБА_1 , в якому позивач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, оскільки позивач подав до суду усі дані про те, що відповідачка уклала кредитний договір та активно використовувала кредитні кошти, а доводи представника апелянта лише мають на меті уникнення від цивільно-правової відповідальності.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК» «Профіт Капітал», представник відповідачки ОСОБА_1 – адвокат Виноградський А. П. просить у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити у повному обсязі, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ «ФК» «Профіт Капітал» залишити без задоволення. Звертає увагу, що позивачем жодним чином не доводиться отримання відповідачкою грошових коштів у вказаному розмірі, їх використання та повернення, отримання кредитної картки, розмір відсотків, порядок, період їх нарахування та сплати тощо.
Апеляційні скарги на підставі частини другої статті 369 ЦПК України розглядаються судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Судом першої інстанції установлено, 16.02.2017 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду № С11.200.75293 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, шляхом її підписання ( а.с.5-6, 18). Відповідно до якої ОСОБА_1 надано кредитний ліміт в сумі 14 200 грн., з процентною ставкою за користування кредитними коштами, що становить 24 % річних.
Позивачем надано виписку по рахунку відкритому на ім`я ОСОБА_1 (а.с.7-8).
Крім того, додано довідку-розрахунок заборгованості за Кредитним договором, розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат у зв`язку з неповерненням кредитної заборгованості, які видані на ім`я ОСОБА_1 (а.с.9,10).
Позивач 30.11.2021 звертався до відповідача щодо дострокового погашення заборгованості (а.с.11-14).
03.12.2020 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу у відповідності до якого право вимоги за зобов`язаннями відповідачки перейшло до позивача (а.с.19-26).
Таким чином, враховуючи та аналізуючи усі надані докази, суд дійшов до висновку, що в судовому засіданні доведено укладення між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору за яким остання отримала у користування кредитні кошти в сумі 14 200 грн., користувалась ними, здійснюючи господарські операції, що підтверджується випискою з рахунку відкритого на ім`я останньої, проте зазначену позику не повернула.
Згідно з укладеною угодою від 16.02.2017 процентна ставка за користування грошовими коштами кредитної лінії становить 24% річних. Розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється тарифами банку. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за Кредитною лінією за попередній розрахунковий рахунок період - до останнього операційного дня Платіжного періоду, який починається з дня, наступного за останнім днем попереднього Розрахункового періоду і закінчується на 30 день з моменту закінчення попереднього Розрахункового періоду.
Враховуючи те, що позивачем до матеріалів позову не додано Тарифів банку, на які останній посилається щодо строків повернення боргу. Крім того, позивачем не надано суду розрахунок заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами, оскільки довідка-розрахунок, що надана позивачем, не містить розрахунку, який би свідчив про наявність заборгованості у відповідачки по сплаті процентів в сумі 35 237,10 грн. Також позивач не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та доведення обставин, на які він посилається в позові, зокрема щодо підтвердження належними доказами заборгованості за 3% річних та за інфляційними витратами в сумі 6 593,77 грн.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 14 200 грн.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі – ТОВ «ФК» «Профіт Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої заборгованість за договором в сумі 56 030,87 грн., зокрема, заборгованості за основним боргом – 14 200 грн..
На підтвердження заявлених вимог позивач надало виписку з особового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , згідно якого заборгованість за тілом кредиту становить 16 308,86 грн.
Довідку-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором С11.200.75293 від 2017-02.16р., за якою заборгованість за основним боргом – 14 200 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками – 35 237,10 грн.; загальна заборгованість 49 437,10 грн.
Надало розрахунок 3% річних, розрахунок за інфляційними витратами по пені, виходячи із загальної заборгованості за кредитним договором, що становить 6 593,77 грн.. 
У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
При цьому відповідно до пункту 5.5. Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.
Отже, якщо виписка з рахунку відповідає зазначеним вимогам, то такий документ може бути доказом, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону.
До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 09 листопада 2018 року у справі № 910/1580/18; від 23 вересня 2019 року у справі № 910/10254/18; від 19 лютого 2020 року у справі № 910/16143/18.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Отже банком наданий належний доказ на підтвердження виконання ним умов кредитного договору щодо надання кредитних коштів, зокрема, виписку з особового рахунку клієнта банку № НОМЕР_1 , яка відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» і Положення має статус первинного документа. Також докази надання позивачу своїх персональних даних і заяву на їх використання у разі несвоєчасного погашення кредиту (а. с. 15-18).
Суд першої інстанції правильно взяв до уваги розмір заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14 200,00 грн., виходячи із основних засад цивільного судочинства – диспозитивність цивільного судочинства, що відповідає положенням ст. 13 ЦПК України.
У даній справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, презумпція правомірності якого не спростована.
Заперечуючи проти доводів позивача, ОСОБА_1 не надала власного контррозрахунку, доказів проведення сплати боржником сум заборгованості за тілом кредиту по кредитному договору в іншому розмірі, ніж зазначав позивач. Не надано й доказів, які б спростовували те, що банком не було враховано або невірно враховано платежі, які було сплачено на погашення такої кредитної заборгованості.
Отже, враховуючи наведене наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за ділом кредиту в сумі 14 200,00 грн. за кредитним договором, та є необґрунтованими доводи відповідача ОСОБА_1 про безпідставність стягнення судом першої інстанції такої заборгованості.
Відповідно доводів позивача щодо стягнення несплачених відсотків, 3% річних та інфляційних втрат – суд зазначає наступне.
Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин.
Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази – Тарифи на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб – діючих клієнтів банку та відповідні розрахунки заборгованості за кредитом, що не були надані до позовної заяви товариства.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.
Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог.
Надані позивачем додаткові докази створені в ході операційної діяльності банку і зберігаються у нього, а відтак будь-які об`єктивні причини їх неподання суду першої інстанції відсутні.
Представник позивача був обізнаний із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та принцип диспозитивності цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що до позовної заяви представником позивача Мартиненко В. В. додано докази, які він вважав за необхідне надати суду, а також клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, у разі його неявки, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Відтак позивач був зобов`язаний подати суду першої інстанції всі наявні в нього докази на підтвердження всіх обставин, що є підставою його позовних вимог, а не очікувати, коли йому буде відмовлено у задоволенні позовних вимог за недоведеністю, та потім вишукувати нові докази і долучати їх до апеляційної скарги.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги товариства про те, що слід зважити на ту обставину, що ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не здійснював видачу кредитних коштів, не здійснював нарахування заборгованості за Кредитним договором, тому ТОВ «ФК «Профіт Капітал» надав до суду першої інстанції сформовану АТ «Ідея Банк» довідку-розрахунок за Угодою С11.200.75293 та виписку по рахунку № НОМЕР_1 відкритого ОСОБА_1 , оскільки ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права і виконати процесуальні обов`язки, здійснювати їх з метою, з якою вони визначені законом.
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують. Суд першої інстанції повно й всебічно дослідивши ті докази, які були додані до позовної заяви, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог і постановив законне рішення.
Оскільки в задоволенні апеляційних скарг відмовлено, витрати, пов`язані з їх поданням слід залишити за сторонами, що їх подали.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 382 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Виноградський Антон Павлович, та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», в інтересах якого діє адвокат Мартиненко Володимир Володимирович, залишити без задоволення, а рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 жовтня 2022 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                  Ю. Б. Войтко

Судді:                                                           І. М. Стадник

                                                         В. В. Сопрун