Головуючий І інстанції: Зінченко А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2023 р. 	Справа № 520/1282/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2021, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 30.03.21 по справі № 520/1282/21
за позовом             ОСОБА_1  
до            Харківської обласної державної адміністрації                   
про визнання протиправним та скасування наказу,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської обласної державної адміністрації (далі по тексту – ХОДА, відповідач), в якому просила суд:   
- визнати протиправним та скасувати наказ заступника керівника апарату обласної державної адміністрації - начальника управління діловодства від 31 грудня 2020 року № 310-к про звільнення ОСОБА_2 ;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління внутрішнього аудиту та правової перевірки Харківської обласної державної адміністрації, або на посаді, рівнозначній тій, яку вона займала до звільнення, з 01 січня 2021 року;
- стягнути з Харківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення, виходячи із середньоденної заробітної плати 1090,52 гривень, з відрахуванням обов`язкових податків та зборів;
- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на посаді.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2021  адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, безпідставність та невідповідність вимогам чинного законодавства, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 року по справі № 520/1282/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 по справі № 520/1282/21   залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 11.08.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2021 року. Справу № 520/1282/21 направлено на новий розгляд до Другого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2022 прийнято до свого провадження адміністративну справу № 520/1282/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 року  за позовом    ОСОБА_1   до   Харківської обласної державної адміністрації   про визнання протиправним та скасування наказу.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
24.01.2023  на адресу Другого апеляційного адміністративного суду надійшла заява позивача, в якій   ОСОБА_1 не заперечує проти розгляду справи за її відсутності, просила апеляційну скаргу задовольнити.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням голови ХОДА від 11.12.2020 № 787, з метою оптимізації структури ХОДА, відповідно до   постанов КМ України від 12.03.2005 № 179 «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих адміністрацій»   (зі змінами), від 18.04.2012 № 606 «Про затвердження рекомендаційних переліків структурних підрозділів обласної, Київської та Севастопольської міської, районної, районної в м.Києві та Севастополі державних адміністрацій» (зі змінами), від 25.03.2014 № 91 «Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій (зі змінами), внесено зміни до структури ХОДА.
Пунктом 1.1. зазначеного розпорядження визначено структуру ХОДА згідно з переліком структурних підрозділів ХОДА відповідно до додатку 1 до розпорядження.
З огляду на додаток 1 до розпорядження голови ХОДА від 11.12.2020 № 787, такий структурний підрозділ ХОДА як «управління внутрішнього аудиту та правової перевірки» відсутній.
Крім того, абз.2 п.2 розпорядження ХОДА визнано таким, що втратило чинність розпорядження голови ХОДА від 26.06.2020 № 395 «Про затвердження положень про структурні підрозділи ХОДА без статусу юридичної особи публічного права» (зі змінами) у частині затвердження Положення управління внутрішнього аудиту та правової перевірки ХОДА.
Пунктом 3.1 розпорядження голови ХОДА від 11.12.2020 № 787 заступника керівника апарату обласної державної адміністрації - начальника управління діловодства В.Волік зобов`язано вжити необхідних заходів, пов`язаних із внесенням змін до структури ХОДА та граничної чисельності працівників структурних підрозділів обласної державної адміністрації.
15.12.2020 заступником керівника апарату обласної державної адміністрації - начальником управління діловодства на виконання розпорядження голови ХОДА від 11.12.2020 № 787 «Про внесення змін до структури ХОДА та визнання такими, що втратили чинність розпорядження голови ХОДА, відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення з посади начальника управління внутрішнього аудиту та правової перевірки ХОДА по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження.
Встановлено, що позивачем зазначене попередження про наступне вивільнення підписано власноруч без будь-яких зауважень.
У подальшому, 24.12.2020 ОСОБА_1 надано до керівника апарату ХОДА заяву з проханням звільнити її з займаної посади до закінчення 30-ти денного строку з дня попередження про звільнення з 31.12.2020.
Наказом ХОДА від 31.12.2020 № 310-к позивача звільнено з посади начальника управління внутрішнього аудиту та правової перевірки ХОДА у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури ХОДА, відповідно до п. 1 ч. 1   ст. 87 Закону України «Про державну службу»   з виплатою грошової компенсації за 10 календарних днів невикористаної відпустки та виплати вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.
Оскільки ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника управління внутрішнього аудиту та правової перевірки ХОДА на умовах контракту тимчасово на період дії карантину, установленого КМ України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, звільнення відбулося шляхом, припинення дії зазначеного контракту.
Позивач, вважаючи вказаний наказ ХОДА від 31.12.2020 № 310-к протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулася до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні наказу від 31.12.2020 № 310-к відповідачем   дотримано приписи законодавства, що регулюють питання звільнення державних службовців з державної служби.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції було неповно та неналежним чином досліджено докази та обставини справи, що призвело до неправомірного застосування норм права. Зокрема, апелянт звертає увагу, що зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що звільнення відбулося у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури ХОДА, однак, жодного посилання на розпорядчий акт, на підставі якого відбулося звільнення чи скорочення посади такий наказ не містить. Крім того позивача не було ознайомлено із будь-яким документом щодо скорочення посади, яку вона займала, а тому   помилковим є посилання суду першої інстанції на розпорядження голови ХОДА від 11.12.2020 №787, яке не було покладено в підґрунття оскаржуваного наказу. Звертає увагу суду на те, що у заяві ОСОБА_1 від 24.12.2020, яку в оскаржуваному наказі відповідач зазначив як підставу для звільнення, відсутня її згода із законністю такого звільнення. Подання такої заяви спрямовано виключно на скорочення встановленого законом строку на попередження для звільнення. Також вказує, що дійсно розпорядженням голови ХОДА від 11.12.2020 № 787 було змінено структуру обласної державної адміністрації, але при цьому воно не містить відомостей про припинення/скорочення/тощо управління внутрішнього аудиту та правової перевірки ХОДА, а також щодо посад працівників управління. На запит позивача від 14 січня 2020 року (вже після звільнення) щодо надання копії діючого штатного розпису управління відповідачем надано копію штатного розпису, введеного в дію 18.11.2020, що свідчить про те, що у період з 18.11.2020 по 21.01.2021 (дата надання відповіді на запит) будь-які зміни до штатного розпису управління не вносилися, посада начальника управління з штатного розпису не виведена. Виходячи зі змісту наданих на вимогу суду першої інстанції відповідачем положень про управління внутрішнього аудиту та правової перевірки та про юридичний департамент та сектор внутрішнього аудиту, функції управління внутрішнього аудиту, в якому працювала ОСОБА_1 , були розподілені між юридичним департаментом та сектором внутрішнього аудиту, що не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні, отже, відповідач не відмовився від функцій, які виконувало управління внутрішнього аудиту та правової перевірки, а тому фактично скорочення посади, яку займала позивач перед звільненням, не відбулося. Крім того, будь-якої вакантної посади державної служби у тому самому державному органі в порушення ч.2 ст. 40 КЗпП України, положення якої кореспондуються з п. 2 ч. З ст. 87 Закону України «Про державну службу», позивачу, як державному службовцю, не було запропоновано, хоча відповідно до правової позиції Другого апеляційного адміністративного суду, викладеної в постановах від 16.12.2020 у справі №520/2643/2020, від 15.12.2020 у справі №520/2385/2020 та Восьмого апеляційного адміністративного суду в постанові від 26.11.2020 у справі №380/3537/20, відповідач мав такий обов`язок. Також вказує, що особа, яка підписала оскаржуваний наказ про звільнення позивача із займаної посади - заступник керівника апарату обласної державної адміністрації – Волік В. не мала на це повноважень, оскільки в матеріалах справи відсутні відповідні документи, які б підтверджували наявність у неї таких прав, як у заступника керівника апарату. Звертає увагу суду, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки переважній більшості доводів позивача, не обґрунтовано прийняте судове рішення крізь призму цих доводів. При цьому в основу оскаржуваного рішення судом першої інстанції дослівно покладено відзив відповідача настільки, що допущено встановлення тих фактів, щодо яких навіть відсутні докази в матеріалах справи, що свідчать про високу ймовірність упередженого ставлення суду першої інстанції до розгляду справи. З огляду на викладене, керуючись положеннями ст. 235 КЗпП України, вважає, що відповідач має поновити її на посаді та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, розмір якого слід розраховувати з урахуванням приписів Порядку №100 та розміру середньоденної заробітної плати позивача, що становить 1090,52 грн.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає  Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII  (далі -  Закон № 889-VIII), у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За приписами  статті 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Відповідно до ч. 1  ст. 3 Закону № 889-VIII цей  Закон  регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Згідно з п. 3 ч. 2  ст. 3 Закону № 889-VIII дія цього  Закону  поширюється на державних службовців, зокрема, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади.
Частинами першою - третьою  ст. 5 Закону № 889-VIII  встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється  Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим  Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Підстави для припинення державної служби визначені у статті 83  Закону № 889-VIII, відповідно до пункту 4 частини 1 якої, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті  87,  87-1  цього  Закону).
Статтею 87  Закону № 889-VIII у редакції із змінами, внесеними згідно із  Законом України від 19 вересня 2019 року № 117-IX  передбачено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:
1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;
1-1) ліквідація державного органу;
2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;
3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;
4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Відповідно до ч.3 ст.87 Закону №889-VIII (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2  ст. 40 КЗпП України  трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у п.п.1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.    
Таким чином, з аналізу наведених норм вбачається, що розглядаючи даний трудовий спір, який пов`язаний зі звільненням за пунктом 1 частини першої  статті 87 Закону України «Про державну службу», необхідно з`ясувати, чи дійсно у відповідача мало місце скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису з припиненням державної служби, та чи була у роботодавця можливість перевести працівника на вакантні станом на час його звільнення посади.
Матеріалами справи підтверджено, що наказом ХОДА від 31.07.2020 №137-к ОСОБА_1 тимчасово, з 03.08.2020, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, призначено на посаду начальника управління внутрішнього аудиту та правової перевірки ХОДА, на умовах контракту, із посадовим окладом згідно зі штатним розписом, зі строком випробування один місяць.
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем в апеляційній скарзі, розпорядженням голови ХОДА від 11.12.2020 №787, з метою оптимізації структури ХОДА відповідно до  постанов Кабінету Міністрів України від 12.03.2005 №179 «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих адміністрацій»  (зі змінами), від 18.04.2012 №606 «Про затвердження рекомендаційних переліків структурних підрозділів обласної, Київської та Севастопольської міської, районної, районної в мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій» (зі змінами), від 25.03.2014 №91 «Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій» (зі змінами), внесено зміни до структури ХОДА.
Внаслідок вказаних змін визначено структуру обласної державної адміністрації згідно з переліком структурних підрозділів обласної державної адміністрації, виклавши її у новій редакції (додаток 1), за змістом якої відсутній такий структурний підрозділ ХОДА як «управління внутрішнього аудиту та правової перевірки», водночас розпорядження голови ХОДА від 06.06.2020 № 395 «Про затвердження положень про структурні підрозділи ХОДА без статусу юридичної особи публічного права» (зі змінами) у частині затвердження Положення управління внутрішнього аудиту та правової перевірки ХОДА визнано таким, що втратило чинність.
Таким чином, з 11.12.2020 відбулася зміни структури та штатного розпису ХОДА, в якому після внесених змін не передбачено наявність такого структурного підрозділу як Управління внутрішнього аудиту та правової перевірки, яке очолювала ОСОБА_3 , тобто, відбулося скорочення посади державної служби, яку займала позивач.
Доводи позивача з приводу відсутності у вказаному розпорядженні голови ХОДА від 11.12.2020 відомостей про припинення, скорочення тощо управління внутрішнього аудиту та правової перевірки ХОДА, а також щодо посад працівників управління, не є підставою для скасування спірного наказу, оскільки, по-перше, жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язковість відображення таких відомостей у вказаному документі, по-друге, як зазначено вище, пунктом 1.1 розпорядження структура ХОДА повинна бути визначена згідно з переліком структурних підрозділів у новій редакції (додаток 1), що також виключає обов`язок перелічувати у розпорядженні всі структурні підрозділи та посади, які підлягають скороченню у зв`язку з внесенням змін до структури обласної державної адміністрації.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на відсутність змін у штатному розписі управління, в якому працювала позивач, з огляду на отримання нею у відповіді на запит від ХОДА копії штатного розпису такого управління від 19.11.2020, не враховано, що внаслідок внесення змін до структури ХОДА розпорядженням голови від 11.12.2020, штатний розпис ХОДА зазнав суттєвих змін, а отрманий позивачем втратив чинність.
Так само хибними є твердження позивача щодо відсутності факту скорочення посади, яку вона займала перед звільненням, оскільки з дослідженого судом апеляційної інстанції Додатку 1, в якому відображено перелік структурних підрозділів обласної державної адміністрації, встановлено відсутність наявності структурного підрозділу, який можна було б вважати таким, що є аналогічним тому, в якому працювала позивач. Тим більше, що наведеними вище обставинами підтверджується факт скорочення штату ХОДА, з огляду на скорочення цілого Управління внутрішнього аудиту та правової перевірки.   
Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 24.07.2020 у справі №816/654/17, яка ухвалена за інших фактичних обставин ніж спірні, є неприйнятними. Відбулося скорочення самого Управління внутрішнього аудиту та правової перевірки, де працювала позивач, а не трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату.
При цьому слід зауважити, що як вбачається з наявної в матеріалах справи копії попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 , на виконання розпорядження голови обласної державної адміністрації від 11 грудня 2020 року № 787 «Про внесення змін до структури Харківської обласної державної адміністрації та визнання такими, що втратили чинність, розпорядження голови Харківської обласної державної адміністрації», відповідно до частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 було попереджено про наступне вивільнення з посади начальника управління внутрішнього аудиту та правової перевірки Харківської обласної державної адміністрації по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження.
Із вказаним попередженням позивач була ознайомлена, що підтверджується наявністю на ньому особистого підпису ОСОБА_1 .
Однак, жодних зауважень з приводу вказаного розпорядження та майбутнього вивільнення з посади ОСОБА_1 висловлено не було. При цьому, 24.12.2020 на ім`я керівника апарату ХОДА нею було подано заяву, в якій вона просила звільнити її із займаної посади до закінчення 30-денного строку з дня попередження про звільнення з 31 грудня 2020, що вважати останнім робочим днем (а.с.41).
Тобто, вказаною заявою позивач фактично підтвердила відсутність будь-яких заперечень та зауважень з приводу змісту вказаного розпорядження голови ХОДА від 11.12.2020, зокрема, в частині, що стосується скорочення посади державної служби, яку вона займала, проти звільнення не заперечувала та просила здійснити його з 31.12.2020.
Твердження позивача про те, що подання вказаної заяви, спрямовано виключно на скорочення встановленого законом строку на попередження перед звільненням спростовується наведеним вище змістом такої заяви, зокрема наявністю в ній словосполучення «Про звільнити мене…» та відсутністю словосполучення «Прошу скоротити строк на попередження перед звільненням..».
Щодо наявності чи відсутності у роботодавця можливості перевести позивача на вакантні станом на час його звільнення посади у зв`язку зі скороченням посади державної служби, яку займала позивач, внаслідок зміни структури та штатного розпису, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до ч.3 ст. 87 Закону № 889-VIII (в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.
З аналізу вказаної норми слідує, що роботодавець може призначити, звільненого на підставі п.1 ч.1 ст. 87 Закону № 889-VIII державного службовця на рівнозначну або нижчу посаду державної служби виключно за умови, якщо останній був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.
Разом з тим, як зазначалось вище, позивач була призначена на посаду начальника управління внутрішнього аудиту та правової перевірки ХОДА на умовах контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2.
Крім того, слід зазначити, що пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №290, якою затверджено Порядок призначення на посади державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі – Порядок №290), встановлено Міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади та місцевим державним адміністраціям утриматися на період дії Порядку та після відміни карантину від переведення державних службовців, призначених на державну службу шляхом укладення контрактів на підставі Типового контракту, затвердженого цією постановою, на рівнозначні або нижчі посади.
Відповідно до ч.ч. 1, 2  ст. 21 Закону України «Про державну службу»  вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.
Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, чинним законодавством України не передбачено переведення державних службовців, призначених на державну службу шляхом укладення контрактів, на рівнозначні або нижчі посади.
Таким чином, враховуючи наведені норми, якими передбачено можливість роботодавця призначити державного службовця, посаду якого скорочено на рівнозначну або нижчу посаду державної служби виключно за умови, якщо останній був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу, а також призначення ОСОБА_1 на посаду на умовах контракту, тобто тимчасово, колегія суддів вважає, що у відповідача відсутній був обов`язок пропонувати позивачу зайняти вакантні станом на час її звільнення з посади в ХОДА.
У зв`язку з чим, колегія суддів не приймає доводи позивача щодо наявності у відповідача обов`язку пропонувати їй інші вакантні посади. При цьому, помилковими є посилання ОСОБА_1 в обґрунтування вказаної позиції на правові висновки Другого апеляційного адміністративного суду, викладені в постановах від 16.12.2020 у справі № 520/2643/2020, від 15.12.2020 у справі № 520/2385/2020 та Восьмого апеляційного адміністративного суду в постанові від 26.11.2020 у справі № 380/3537/20, оскільки в силу приписів ч.5 ст. 242 КАС України, обов`язковим для врахування судом є лише висновки Верховного Суду, а не судів апеляційної інстанції, які в свою чергу ухвалені за інших фактичних обставин.
Твердження позивача про відсутність у заступника керівника апарату ХОДА В. Волік повноважень підписувати наказ про звільнення позивача з посади, спростовується наступним.
Так, відповідно до п. п. 9, 10 Положення про апарат Харківської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови ХОДА від 11.12.2020 № 790, апарат очолює керівник апарату, який призначається на посаду головою обласної державної адміністрації.
Керівник апарату має двох заступників керівника апарату - начальників управлінь.
На період відсутності керівника апарату його обов`язки виконує один із заступників керівника апарату, який наділений правом першого підпису.
Згідно з розпорядженням голови ХОДА від 23.12.2020 №274-к керівнику апарату ХОДА ОСОБА_4 було надано відпустку без збереження заробітної плати строком на 8 календарних днів з 24 по 31 грудня 2020 року та на час відпустки ОСОБА_4 покладено виконання обов`язків керівника апарату ХОДА на заступника керівника апарату ХОДА - начальника управління діловодства ОСОБА_5 .
Саме цим розпорядженням заступнику керівника апарату ХОДА - начальнику управління діловодства надані повноваження підписувати накази, що входить до обов`язків та повноважень керівника апарату ХОДА.
З огляду на викладене, враховуючи, що станом на звільнення ОСОБА_1 з посади обов`язки   керівника апарату виконувала заступник керівника апарату - начальник управління діловодства В. Волік, наказ про звільнення позивача підписано уповноваженим суб`єктом.
Твердження ОСОБА_1 про відсутність в наказі про її звільнення посилання на розпорядчий акт, на підставі якого відбулося скорочення посади, яку вона займала, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки, як зазначалось вище, при попередженні позивача про наступне вивільнення з посади їй було повідомлено на виконання якого саме акту (розпорядження голови ХОДА віл 11.12.2020 № 787) вчиняються такі дії. Підписом ОСОБА_1 на вказаному попередженні підтверджується її ознайомлення зі змістом останнього.
Таким чином, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів вважає, що відповідач при винесенні наказу від 31.12.2020 №310-к про звільнення ОСОБА_1 з посади діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, Законом України «Про державну службу» та Кодексом законів про працю України.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на державній службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Частиною 2 статті 6 КАС України  передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів"  встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до  статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"  суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до    ст. 316 КАС України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 по справі № 520/1282/21  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.С. Чалий    І.М. Ральченко