ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2059/23 Справа № 214/6049/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хомініч С. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Агєєва О.В.,
суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №214/6049/21 за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2022 року, ухваленого у складі судді Собченко Н.А.,-
ВСТАНОВИВ:

В липні 2021 року АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулось з даним позовом до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. В обґрунтування позивач зазначив, що за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреб опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою:  АДРЕСА_1 , споживачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У зв`язку з неналежним виконанням останніми споживачами своїх зобов`язань, за період з 01.10.2016 по 31.05.2021 утворилась заборгованість за надані послуги в розмірі 29 548,89 грн, на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст. 625 ЦК України, а саме інфляційні втрати - 3413,54 грн. та 3% річних - 1548,17 грн.
Оскільки споживачі добровільно заборгованість не погашають, а звернення підприємства з цього приводу ігнорують, тому АТ «Криворізька теплоцентраль» просило суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» вказану вище заборгованість, а саме: за надані послуги з централізованого опалення, за період з 01.10.2016 по 31.05.2021, у розмірі 29 548,89 грн, втрат від інфляції у розмірі 3413,54 грн, 3% річних у розмірі 1548,17 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2022 року позовні вимоги задоволено - стягнуто у солідарному порядку з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3  на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, надані за адресою:  АДРЕСА_1  за період з 01.10.2016 по 31.05.2021 у розмірі 29548 гривень 89 копійок, інфляційні втрати у розмірі 3413 гривень 54 копійки, 3% річних у розмірі 1548 гривень 17 копійок, а загалом 34510 гривень 60 копійок. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином. Вона не отримувала ухвалу про відкриття провадження, повісток, фактично була позбавлена можливості надати заяву про застосування строків позовної давності. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідач ОСОБА_3 з 2002 року не проживає за зазначеною адресою, що підтверджується актом про не проживання. Вважає, що щодо заборгованості необхідно застосувати строк позовної давності та стягнути заборгованість за період з 25.07.2018 року по 27.07.2021 року.

Від АТ «Криворізька теплоцентраль» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення. В обґрунтування зазначив, що відповідачами у період з жовтня 2016 року по травень 2021 року, частково виконувалися обов`язки по оплаті послуг з централізованого опалення, надані АТ «Криворізька теплоцентраль». Також, відповідачами було здійснено оплати у січні 2022 року – лютому 2023 року згідно наданого позивачем детального розрахунку. Такий спосіб оплати свідчить лише про визнання відповідачами боргу і в силу вимог ч.1 ст.264 ЦК України, вказані вище оплати, зокрема оплати здійснені відповідачами в продовж 2020 року при нарахуванні позивачем 0,00 грн за послугу з централізованого опалення є фактом переривання строку позовної давності. Апелянтом не надано доказів звернення до постачальника послуги із відповідною заявою про визнання неправомірним розрахунку заборгованості по оплаті за теплопостачання за спірний період та вимогою про його спростування, також не надано жодних підтверджуючих документів, що виключають можливість нарахування заборгованості позивачем.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції – зміні

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи , а саме витягу з особового рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що житлове приміщення за адресою:  АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності, наймачем є  ОСОБА_4 , який з 13.04.2007 знятий з реєстраційного обліку. Як вбачається з довідки, іншими споживачами за вказаною адресою є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Позивач зазначив, що він є постачальником теплової енергії для потреб опалення за вищевказаною адресою. Даний факт не заперечується відповідачем.
З загального розрахунку заборгованості за період з 01.10.2016 року по 31.05.2021 року вбачається, що за вказаний період з 01.10.2016 по 31.05.2021 року склала 29548,89 грн. Остання оплата на суму 70 грн. здійснена у березні 2018 року.
Згідно розрахунку інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу, який надано позивачем, сума даних втрат та відсотків склали відповідно 3413,54 грн. та 1548,54 грн.
З акту про встановлення факту не проживання громадянина за місцем реєстрації від 06 жовтня 2022 року, вбачається що відповідач ОСОБА_3 не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 з 2002 року.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 25 жовтня 2021 року ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно відповіді державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори, після померлого ОСОБА_1 спадкова справа не заводилась, заяви про прийняття спадщини не подавались.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та підтвердження належними доказами.

Апеляційний суд частково погоджується з даним висновком та зазначає наступне.
Згідно зі статтями 319, 321 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статей 64, 67, 68 ЖК Української РСР наймачі повинні своєчасно та в повному обсязі вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електро- постачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Враховуючи наведене обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.
Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

В даному випадку між позивачем та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, за якими до житла, в якому зареєстровані відповідачі, надавалися житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, що ними не заперечується.
Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Тобто, за змістом ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», особи, місце проживання яких зареєстроване у квартирі у встановленому законом порядку, а також власники (співвласники) квартир, зобов`язані їх утримувати, у тому числі, нести витрати по оплаті фактично наданих житлово-комунальних послуг нарівні з іншими дієздатними, які проживають та/або зареєстровані у житлі, або співвласниками.
Згідно положень ст.541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Частиною 1 ст.543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Вказаний обов`язок поширюється на всіх осіб, що зареєстровані чи проживають за адресою АДРЕСА_1 і його виконання може бути заявлене АТ «Криворізька теплоцентраль» до будь-кого з солідарних боржників окремо чи до усіх разом.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2019 року у справі №756/10344/14, від 02 вересня 2019 року у справі №335/479/17
За таких обставин висновок суду першої інстанції щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості є вірним. Однак апеляційний суд враховує, що судом першої інстанції на час ухвалення рішення не встановлено всіх фактичних обставин справи. Так судом апеляційної інстанції з`ясовано, що відповідач ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (до ухвалення оскаржуваного рішення). Згідно відповіді нотаріуса від 24.02.2023 року правонаступників після його смерті не встановлено.
В даному випадку апеляційний суд приходить до висновку про необхідність солідарного стягнення суми заборгованості з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як осіб, що фактично зареєстровані за спірною адресою.

Разом з тим, клопотання відповідача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про застосування строку позовної давності є слушним, оскільки за встановленими обставинами впливає на період та, як слід, розмір заборгованості що підлягає стягненню з наступних підстав.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність – це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Позовна давність, відповідно до частини першої статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц зроблено висновок, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Враховуючи вищезазначене і те що, звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою відповідачем ОСОБА_2 (яка не брала участі у розгляді справи в суді першої інстанції) заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, колегія суддів вважає за необхідне дане клопотання задовольнити і застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності. В зв`язку з цим період, за який з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з постачання теплової енергії, має становити з 27 липня 2018 року до 27 липня 2021 року. Відповідно, її розмір, який підлягає стягненню на користь позивача становить 22607,79 грн.

Крім того, позивачем також було заявлено позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
Виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Закріплена в п.10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в попередній редакції Закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст.625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України.
Таким чином, позивач має право на компенсацію у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, які розраховуються з врахуванням зазначеної вище суми заборгованості за останні три роки (з урахуванням меж позовної давності).

Таким чином, стягненню на користь позивача підлягають 2047,16 грн. інфляційних втрат та 836,39 грн. трьох відсотків річних, що нараховані в межах строку позовної давності, тобто з 27 липня 2018 року по 27 липня 2021 року.

Апеляційний суд також надає належну оцінку доводу апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення про розгляд справи, однак зазначає, що у матеріалах справи наявний поштовий конверт на ім`я ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , згідно якого лист було повернуто у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Зазначена відмітка свідчить про належне повідомлення про розгляд справи у силу приписів п.3, 4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ухвали Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 02 вересня справа розглядалась у порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Таким чином, апеляційний суд вважає що рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2022 року у частині позовних вимог до ОСОБА_1 слід скасувати, відмовивши у їх задоволенні, а у частині вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – змінити, стягнувши з відповідачів у солідарному порядку 22607,79 грн. заборгованості за теплову енергію, 2047,16 грн. інфляційних витрат та 836,39 грн. трьох відсотків річних.

Згідно ч.13 ст.141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Задовольняючі апеляційну скаргу відповідача частково та змінюючи рішення суду першої інстанції в частині, відповідно до вимог п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України, апеляційний суд, з урахуванням фактично присуджених сум, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача по 838,37 грн. (загалом 1676,74 грн.), сплачених позивачем за подання позовної заяви, та стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 889,89 грн., сплачених нею за подання апеляційної скарги, і з урахуванням взаємозаліку остаточно визначити, що з позивача на користь ОСОБА_2 слід стягнути 51,52 грн. різниці по сплаті судового збору за результатами розгляду справи.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2022 року у частині позовних вимог до ОСОБА_1 скасувати.
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 відмовити.
В частині позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та розподілу судових витрат – змінити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість з теплопостачання у розмірі 22607 (двадцять дві тисячі шістсот сім) грн. 79 коп., інфляційній втрати у розмірі 2047 (дві тисячі сорок сім) грн. 16 коп., 3% річних - 836 (вісімсот тридцять шість) грн. 39 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір у розмірі 838 (вісімсот тридцять вісім) грн. 37 коп.
Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 51 (п`ятдесят одна) грн. 52 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: