П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 січня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 946/4489/22	
Головуючий в 1 інстанції: Бурнусус О.О.
          Дата і місце ухвалення 02.12.2022р., м. Ізмаїл
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:      Бойка А.В.,
                      суддів:      Федусика А.Г.,
                                        Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 грудня 2022 р. по справі №946/4489/22 за позовом ОСОБА_1 до інспектора відділу організації несення служби в місті Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Кирилюка Юрія Сергійовича, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив скасувати постанову інспектора відділу організації несення служби в місті Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Кирилюка Юрія Сергійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 120096 від 21.06.2022 року, та закрити провадження у справі.
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 грудня 2022р. у задоволені позову відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
Апелянт зазначив, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки на його думку відповідач не надав належних доказів у підтвердження порушення позивачем п. 12.4 Правил дорожнього руху України, зокрема можливості використання приладу TRUCAM TC 001062 в ручному режимі, інформації про проходження приладом TRUCAM TC 001062 повірки, а також доказів того, що вимірювання швидкості відбувалося в межах дії дорожнього знаку 5.70. Крім того, апелянт вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проведено з порушенням встановленої  процедури, внаслідок позбавлення права на отримання правової допомоги.
У зв`язку з викладеним, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову.
Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до пп. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Предметом спору у даній справі є оскарження ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 120096 від 21.06.2022 року, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.
Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, 21.06.2022 року о 11 год. 25 хв. в ході виконання службових обов`язків, інспектором відділу організації несення служби в місті Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Кирилюком Юрієм Сергійовичем за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, просп. Незалежності (просп. Суворова) 350, виявлено та зупинено транспортний засіб марки  «NISSAN PRIMERRA», дн НОМЕР_1 , який в межах населеного пункту рухався зі швидкістю 89 км/год., чим порушив пункт 12.4 Правил дорожнього руху України.
Встановивши особу водія, інспектором патрульної поліції складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №120096 від 21.06.2022 року, законність якої є предметом спору у данні справі. 
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки наявні у справі матеріали підтверджують встановлені за позивачем порушення, підстави для задоволення позову та скасування оскаржуваної постанови відсутні.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України  «Про дорожній рух»  від 30.06.1993 № 3353, встановлений  Правилами дорожнього руху, затвердженими  постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.
Відповідно до  п.1.9 Правил дорожнього руху  особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Статтею 14  Закону №3353  встановлено, що  учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього  Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно  п.12.4 ПДР  України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
За ч.1  ст.122 КУпАП  перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Відповідно до  ст.222 КУпАП  органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються  правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно  ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Частиною 2  ст.283 КУпАП  визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.
Частиною 3  ст.283 КУпАП  встановлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч.2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.
Враховуючи зазначені в наведених вище нормах вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, колегія суддів вважає, що спірна постанова відповідає вказаним вимогам, крім того, в постанові зазначено, що відео фіксація була здійснена за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam ТС001062.
Відповідно до  ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з  ст.252 КУпАП  орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
В розумінні  ст.72 КАС України  доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч.1  ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Дослідивши долучені представником відповідача фотознімки та відеофіксацію з приладу TruCam LTI 20/20 № ТС001062, колегія суддів встановила наступне.
На фотознімках міститься інформація, а саме: дата та час вчинення правопорушення; місце вчинення правопорушення; географічні координати місця вчинення правопорушення; фотофіксація автомобіля з чітким зображенням державного номерного знаку; швидкість руху автомобіля, км/год; обмеження (перевищення) швидкості, км/год; напрямок руху автомобіля.
На відеозаписі з назвою «Відеозапис правопорушення з приладу TruCam ТС 001062» зафіксовано рух транспортного засобу з номерним знаком НОМЕР_1 , щодо якого здійснювався контроль швидкості руху та зафіксовано швидкість 89 кілометрів на годину. Відео також містить назву та модель приладу, яким здійснювалось вимірювання, дата та час вчинення правопорушення; місце вчинення правопорушення; відеофіксація автомобіля з чітким зображенням державного номерного знаку - ВН9349ІO; швидкість руху автомобіля  89 км/год; обмеження швидкості - 50 км/год.
Враховуючи вищезазначене колегія суддів зазначає, що надані докази підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою  статті 122 КУпАП, а саме перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.
Щодо доводів позивача про порушення інспектором поліції  ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», а саме здійснення вимірювання швидкості руху автомобілю тримаючи прилад TruCam в руках та відсутність знаку, який інформує про змонтовану/розміщену фототехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до  ст.40 Закону України «Про Національну поліцію»  поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні.
Колегія суддів вважає помилковими твердження позивача про те, що в силу приписів  ст.40 Закону України «Про національну поліцію»  відповідач не мав права використовувати зазначений засіб вимірювальної техніки не в автоматичному режимі, оскільки дана норма  закону  не виключає можливість використання органами поліції вимірювачів швидкості руху, які не є стаціонарними.
При цьому, з листа ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 року за №22-38/49 вбачається, що лазерний вимірювач «TruCAM LTI 20/20» відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCAM також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі.
Тобто, лазерний вимірювач TruCAM має можливість працювати у двох режимах, утриманням в руках під час вимірювання швидкості руху ТЗ або розміщенням на триногі, саме в цих режимах вказаний вимірювач проходив тестування, ліцензування та сертифікацію, був признаним таким, що відповідає стандартам та правильно вимірює швидкість руху ТЗ в обох режимах.
Таким чином, інспектор поліції має право здійснювати вимірювання швидкості руху т.з. лазерним вимірювачем швидкості руху TruCAM LTI 20/20 тримаючи його у руках, та без встановлення інформаційного знаку.
З приводу доводів апелянта, що відхиляючи клопотання позивача про перенесення розгляду справи на інший робочий день до приміщення патрульної поліції у зв`язку з необхідністю отримання правової допомоги, інспектор патрульної поліції порушив порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, судова колегія зазначає.
Відповідно до чистин першої та другої  статті 276 КУпАП  справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені  статтями 80,  81,  121 - 126,  127-1  - 129  і  статтею 139  (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015р.   затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція).
Пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції встановлено, що постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачені  статтями 80  і  81  (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою  статті 121,  статтями 121-1,  121-2, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою  статті 122, частиною першою  статті 123,  статтями 124-1,  125, частинами першою, другою і четвертою  статті 126, частинами першою, другою і третьою  статті 127,  статтями 128 - 129, частиною першою  статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою  статті 133-1, частинами першою, другою і третьою  статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою  статті 152-1  КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Отже, відхиляючи клопотання позивача про перенесення розгляду справи на інший робочий день до приміщення патрульної поліції, інспектор діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, яке в свою чергу передбачає розгляд справ про адміністративні правопорушення зафіксованих не в автоматичному режимі виключно за місцем вчинення адміністративного правопорушення.
Слід також вказати, що перевищення швидкості руху, як й інші правопорушення, характеризується певним ступенем суспільної небезпеки, яка є категорією об`єктивною й існує незалежно від її оцінки кимось. Саме рівень суспільної небезпеки служить тією головною ознакою, за якою класифікуються певні протиправні діяння та визначається їх належність до кримінальних, адміністративних, дисциплінарних чи інших правопорушень, а також встановлюється міра відповідальності за їх вчинення.
Колегія суддів вважає, що порушення вимог частини 1  статті 122 КУпАП, а саме: перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, є суспільно небезпечним та може призвести до тяжких наслідків.
Також, колегія суддів звертає  увагу на рішення Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог  Правил дорожнього руху.
Додатково слід зазначити, що діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів національне законодавство України відносить до джерела підвищеної небезпеки.
Так, згідно з частиною 1  статті 1187 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV  джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Ця небезпека полягає у самій суті використання транспортного засобу. Людина не може до кінця контролювати механізми під час їх експлуатації.
Це пов`язано з рядом об`єктивних факторів, які потрібно відрізняти від внутрішнього ставлення людини до безпеки чи до ризику, оскільки ці категорії є оціночними, а у цьому випадку мова йде саме про об`єктивно обумовлену можливість настання негативних наслідків від здійснення цього виду діяльності.
Тому навіть лише факт володіння транспортним засобом породжує певні права та обов`язки осіб, за якими зареєстрований транспортний засіб.
Наявність зазначених додаткових ознак, характерних для фізичної або юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб вимагає віднесення їх до спеціальних суб`єктів адміністративного правопорушення.
Наприклад, в рішенні по справі FALK v. THE NETHERLANDS, Арр. № 66273/01, 19 October, 2004, суть якого зводиться до оскарження заявником рішення про накладення штрафу із зазначенням імені та адреси особи, яка керувала на момент вчинення правопорушення його автомобілем, Європейський Суд з прав людини вказує на те, що, незважаючи на заборону презумпції права або факту, вони повинні бути пропорційні меті, переслідуваної державою. Мета оспорюваного правила про об`єктивну відповідальність  власника автотранспортного засобу, що міститься в законі про адміністративне виконання  правил дорожнього руху, полягає в ефективному забезпеченні дорожньої безпеки та створенні умов, при яких порушення  правил дорожнього руху  не залишаються безкарними в випадках, коли неможливо встановити особу, котра керувала автомобілем.
У рішенні  Європейського  Суду з прав людини з у справі  Lutz v. Germany, 25 August 1987, App. 9912/82 , суд зазначив, що притягнення до відповідальності порушників  правил дорожнього руху  в адміністративному порядку, тобто визнання таких порушень адміністративними не суперечитиме вимогам Конвенції.  Враховуючи велику кількість незначних правопорушень  особливо  правил дорожнього руху,  характер яких не настільки небезпечний, щоб накладати на порушників кримінальне покарання, Держави  учасниці мають вагомі підстави для введення такої системи, яка розвантажує їх суди від більшості подібних справ. Переслідування і покарання за незначні правопорушення в адміністративному порядку не суперечить Конвенції при умові, що зацікавлені особи можуть оскаржити ухвалене проти них рішення в суд, де діють гарантії статті 6 Конвенції (див, зокрема, п. 57 Рішення).
За таких обставин судова колегія зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про законність оскаржуваної постанови.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,-
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 грудня 2022 р. по справі №946/4489/22 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                                                                                                               А.В. Бойко 
Судді:                                                                                                                                                                                                      А.Г. Федусик 
                                                                                                                      О.А. Шевчук