Ухвала
 
20 березня 2023 року
м. Київ
 
справа № 369/4223/20
провадження № 61-3387ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року                                та постанову Київського апеляційного суду від 24 січня 2023 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРАЗ-2» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2020 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРАЗ-2» (далі -ТОВ «ЗАРАЗ-2») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за період з 01 лютого 2019 року по вересень 2020 року в сумі 11 070,11 грн, яка складається з: заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 9 423,91 грн; інфляційних втрат, трьох процентів річних та договірної пені в сумі 1 646,20 грн.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року позов ТОВ «ЗАРАЗ-2» задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1                    на користь ТОВ «ЗАРАЗ-2» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 9 972,07 грн, що складається з: суми заборгованості в розмірі 9 423,91 грн, трьох процентів річних в розмірі 378,98 грн, втрат від інфляції в розмірі 169,18 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 24 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року змінено, зменшено розмір заборгованості, що підлягає стягненню                            з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЗАРАЗ-2», з 9 972,07 грн до 9 481,31 грн,                                     яка складається з: заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 9 083,44 грн; інфляційних втрат в розмірі 167,03 грн; трьох процентів річних в розмірі 230,84 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області                   від 18 жовтня 2021 року залишено без змін.
У березні 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся                                    до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 січня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах                          з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно                          до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує                        ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позовів у цій справі є стягнення заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 11 070,11 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268 400,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі,                            що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків,                                                                  за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи                               від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію                            та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами                            у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи,                           яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини,                                яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень                               та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими,                              ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)                              від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано                             на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті                         19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті                            394 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду                        від 24 січня 2023 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРАЗ-2» до ОСОБА_1 , третя особа,                     яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          Є. В. Петров
 
 А. І. Грушицький
 
 І. В. Литвиненко