ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1187/23 Справа № 207/851/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,
секретар Кругман А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна», в інтересах якого діє Залевська Наталія Сергіївна та ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 серпня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» про захист прав споживачів страхових послуг (суддя першої інстанції Погребняк Т.Ю.),

В С Т А Н О В И В:

31 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» про захист прав споживачів страхових послуг.
ОСОБА_1 в своїй позовній заяві просив:
Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» на свою користь страхове відшкодування в розмірі 919 866,68 грн.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» на свою користь 3 % річних у розмірі 15776,54 грн., пеню в розмірі 15 801,53 грн.
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» про захист прав споживачів страхових послуг задоволено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 919 866,68 грн. 
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 
- 3% річних в розмірі 15 776,54 грн..;
- пеню в розмірі 15 801,53 грн. 
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 9514,00 грн.
Із вказаним рішенням суду не погодилась представник ПрАТ «Страхова компаія «ПЗУ Україна» Залевська Н.С., та подала апеляційну скаргу, вважає що воно є необгрунтованим з підстав порушення і неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазанчає, що у заяві від 07.07.2020 року про незаконне заволодіння транспортним засобом «BMW 330E» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було зазначено, що комплект ключів від автомобіля наявний лише в одному єкземплярі, який на момент звернення до Страховика, знаходиться у нього. 03.08.2020 року між сторонами був підписаний Акт прийому-передачі, відповідно до якого ОСОБА_1 , було передано Страховику один комплект ключів. Під час укладання договору страхування та складання Акту огляду транспортного засобу 25.09.2019 року страхувальником було зазначено, що у випадку якщо у даному Акті огляд транспортного засобу не зазначене інше, вважаєть, що у страхувальника наявний повний комплект (два з двох) оригінальних ключів від транспортногот засобу BMW 330E» д.н.з. НОМЕР_1 , акт підписаний позивачем без зауважень. ОСОБА_1 підтвердив , що надав страховику при укладені Договору страхування вірні відомості щодо застрахованого ТЗ та обізнаний про негативні наслдіки, що настають внаслідок порушення ним обов`язку надання достовірних відомостейю
Також представник відповідача наголошує на тому, що судом першої інстанції не було враховано що доводи позивача стосовного одного ключа, жодним чином не говорять про те, що він діяв правомірно, оскільки позивач знаючи про єдиний комплект ключів, в будь-якому разі не зазначив про це у підписаному ним без зауважень Акті та свідомо ввів в оману страховика щодо повного комплекту ключів. Не звернув уваги суд і на той фак, що сайт www.copart.com, на якому був придбаний Застрахований ТЗ це онлайн аукціон автомобілей в США, проте позивачем при укладені договору страхування у заяві на страхування, позивач у розділі 5 у графі «ТЗ ввезено з Америки» зазначив позначку «Ні», тим самим ввів страховика в оману.
Наголошує на тому, що сума стархового відшкодування малаб становити: 845 057,03 грн. (968 280,70 (страхова сума за Договором) – 48 414,04 (розмір франшизи 5%)- 74809,63 (сума знецінення) = 845 057,03 грн.).
Також зазначає, шо судом першої інстанції у рішенні не було досліджено питання розміру штрафних санкцій та не прийнято до уваги твердження відповідача у відзиві на позовну заяву про розмір штрафних санкцій. Позивачем у позовній заяві зазначено про стягнення 3% річних та пені виходячи із розміру страхового відшкодування -919 866,68, проте сумо страхового відшкодування мало б становити 845 057,03 грн..
ОСОБА_3 , просила рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 серпня 2022 року скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що рішення суду першої інстнції ухвалено на законних підставах із повним з`ясуванням обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального права без порушення норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначила, що заява на страхування АВТОКАСКО не містила графи, у якій ОСОБА_1 як страхувальник повинен був повідомити страховика про кількість ключів, які входять в повний комплект ключів до автомобіля, саме страховик розробляючи форму заяви страхувальника не визначив, що інформація про кількість ключів на автомобіль, який страхується будь-яким чином впливає на оцінку ступеню страхового ризику.
Також із вказаним рішенням суду не погодився позивач, та через свого представника подав апеляційну скаргу, вважає, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, проте існують підстави для зміни рішення в частині стягненні пені та 3% річних
ОСОБА_2 , просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 серпня 2022 року змінити, стягнувши з відпоідача на користь позивача 3% річних в розмірі 63029,97 грн., та пеню в розмірі 76 716,88 грн.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн. 
На апеляційну скаргу ОСОБА_1 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що судом першої інстнції було задоволено всі позовні вимоги позивача і вимога апеляційного оскарження, щодо збільшення штрафних санкцій є незгода із предметом та підставою позову, який позивач сам собі і визначив при складанні позову.
Наголошує на тому, що оскільки рішення суду першої інстанції було задоволено у понвому обсязі, у позивача взагалі були відсутні підстави для подання апеляційної скарги та його дії є грубим порушенням норм процесуального права, апеляційний суд мав залишити апеляційну скаргу без руху та повернути її позивачу.
Також представник відповідача заявила у своєму відзиві клопотання про застосування строку позовної давності відносно пені.
Незгодна вона із сумою яку предстанвик позивача просить стягнути за правничу допомогу.
ОСОБА_3 просила рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким в задволенні позову відмовити в повному обсязі.
У судовому засіданні представники сторін доводи своїх апеляційних скарг підтримали та просили їх задовільнити.
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» підлягає частковому задоволенню, а скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу, реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки BMW, моделі 330Е, типу загальний легковий – загальний седан-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , білого кольору, 2016 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданим ТСЦ 1244, дата реєстрації 07.05.2019 року.
25.09.2019 року між ОСОБА_1 та ПАТ «СК «ПЗУ Україна» було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 143542.
У виконання умов вказаного договору (п. 8) ОСОБА_1 було сплачено загальну страхову премію за Договором у розмірі 33 868,00 грн., що підтверджується квитанцією 0.0.1476655313.1 від 25.09.2019 року, що свідчить про повне виконання з його боку обов`язку по договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 143542.
В ніч на 02.07.2020 року належний ОСОБА_1 транспортний засіб BMW 330Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 було викрадено, за фактом чого 02.07.2020 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості, номер кримінального провадження № 12020040520000420, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 2 ст. 289 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що у справі докази оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність да допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності дають підстави для задоволення позову в повному обсязі.
Апеляційний суд частково погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування є вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно достатті 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Одним із видів добровільного страхування є страхування життя.
Згідно ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
У даному випадку, ст. 20 Закону України «Про страхування» визначені обов`язки страховика. Так, зокрема, страховик зобов`язаний:
1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування;
2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику;
3) при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»).
Згідно зі статтею 982 ЦК України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Яка саме подія визнається страховим випадком має бути детально зазначено у договорі страхування.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування» та пункту 6. Договору, страховим випадком вважається подія, що визначена у переліку ризиків в частині 1 договору, яка відбулась в період дії договору, і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 25 Закону, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством (ч. 4 ст. 9 Закону України «Про страхування»).
Таким чином, з огляду на приписи Закону України «Про страхування» та положення Глави 67 ЦК України, призначення страхування - це страховий захист страхувальника, матеріальна складова якого проявляється в разі настання страхового випадку.
У правовідносинах страхування, закон сприяє захисту інтересів страхувальника та зобов`язує страховика вчиняти дії щодо сприяння страхувальнику у отриманні страхового відшкодування (надати страхувальнику консультації з питань отримання страхового відшкодування, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику, здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк).
При цьому, підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування встановленні ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування», згідно з якими страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:
1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації;
2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;
3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку;
4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала;
5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;
6) наявності інших підстав, встановлених законом.
Також договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.
Аналізуючи зазначені приписи закону, суд приходить до висновку, що відмова у виплаті страхового відшкодування може бути здійснена лише в межах, визначених законом, за умови дії страхувальника в порядку визначеному законом.
Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З матеріалів справи вбачається, що 25.09.2019 року між ОСОБА_1 та ПАТ «СК «ПЗУ Україна» було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 143542.
У виконання умов вказаного договору (п. 8) ОСОБА_1 було сплачено загальну страхову премію за Договором у розмірі 33 868,00 грн., що підтверджується квитанцією 0.0.1476655313.1 від 25.09.2019 року, що свідчить про повне виконання з його боку обов`язку по договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 143542.
В ніч на 02.07.2020 року належний ОСОБА_1 транспортний засіб BMW 330Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 було викрадено, за фактом чого 02.07.2020 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості, номер кримінального провадження № 12020040520000420, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 2 ст. 289 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань.
Стягуючи суму страхового відшкодування у розмірі 919 866,86 грн.. суд першої інстанції не звернув увагу на п. 2.1.32 ЗУС Договір страхування, в якому визначається сума знецінення, зносу ТЗ, та вбачається формула знецінення (Сзн=(ССхЗбхП)/365), а саме: дата укладання договору 25.09.2019 року, дата страхового випадку 02.07.2020 року, страхова сума 968 280,70 грн, Зб (ставка базового зносу) коефіціент 0,1 П (період) 282 дні.
Отже сума страхового відшкодування з урахуванням знецінення ТЗ становить 845 057,03 грн. (968 280,70 грн (страхова сума за Договром) – 48 414,04 грн (розмір франшизи 5%) – 74 809,63 грн (сума знецінення).
Стягуючи суму страхового відшкодування у повному обсязі, суд першої інстанції не дослідив обставин справи, та не взяв до уваги суму знецінення ТЗ, з моменту дати укладання договору та настання страхового випадку, а тому апеляційний суд вважає, що сума страхового відшкодування підлягає зменшенню до 845 057,03 грн., а рішення в цій частині зміні.
Доводи апеляційної скарги Страхової компанії стосвно того, що був передан не повний комплект ключів є безпідставними, оскільки факт того, щщо у позивача при покупці автомобіля був один комплект ключів підтверджується належними доказами у справі, також відсутність повго комплекту ключів в давному випавдку, не позбавляє Страхову компанію виконувати взяті на себе зобов`язання, оскільки настання страхового випадку достаменно підтвердженно матеріалами справи.
Посилання представника відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що з 02.09.2020 року починається перебіг позовної давності є безпідставними, оскільки строк позовної давності було перервано поданням позову.
Щодо скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 слід зазначити наступне.
Позивачем оскаржується рішення суду першої інстанції тільки в частині стягнення сум 3% річних та пені, а тому апеляційний перегляд буде здійснюватись лише в цій частині.
Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). 
Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання. 
Водночас формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). 
Слід враховувати, що, попри подібність правової природи ч. 3 ст. 549 ЦК (щодо сплати пені) та ст. 625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою.
Звертаючись з позовною заявою позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 15776,54 грн та пеню в розмірі 15 801,53 грн, Судом першої інстанції дані вимоги було задоволено в повному обсязі, на час звернення позивачем до суду з апеляційною скаргою докази виконання відповіачем рішення відсутні, а тому апеляційний суд вважає, що сума підлґгає стягненню з 02.09.2020 року по день ухвалення рішення апеляційною інстанцією.
       З 02.03.2020 року по 01.02.2023 року, 845057,03 х 0,01% х 883 = 74618,53 грн., сума пені яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
       Розмір заборгованості 3% річних який підлягає стягненню складає, 61 307,34 грн.
       З 02.09.2020 року по 31.10.2020 року 845057,03 х 3%х 121 /366 = 8381,30 грн.
       З 01.01.2021 року по 31.12.2021 року 845057,03 х3%х 365/365 = 25351,71 грн.
       З 01.01.2022 року по 31.12.2022 року 845057,03 х3%х 365/365 = 25351,71 грн.
       З 01.01.2023 року по 01.02.2023 року 845057,03 х3%х 32/365 = 2222,62 грн.
Врахочуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, пеня у розмірі 74 618,53 грн.. та заборгованість 3 % річних у розмірі 61 307,34 грн.
       Оскільки, відповідачем не виконано рішення суду першої інстанції позивач має право просити стягнути на свою користь з відповідача пеню та 3 % річних, а тому апеляційни суд вважає, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 серпня 2022 року змінити, в частині збільшення до стягнення сум пені та 3 % річних також підлягає зміні судовий збір.
Щодо клопотання предстанвика позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, апеляційний суд вважає, що клопотання про стягнення правничої допомоги задоволенню не підлягає.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна», в інтересах якого діє Залевська Наталія Сергіївнапідлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишенню без задволення, а рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 серпня 2022 року зміні в частині стягнення сум,а саме сума страхового відшкодування підлягає зменшенню до 845 057.03 грн., сума пені та 3% річних збільшенню: пеня – 74618,53 грн., 3 % річних 61307,34 грн.
Позивач звільнений від сплати судового збору у всіх судових інстанціях на підставі Закону України «Про захист прав споживачв».
Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із частиною 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки суми стягнуті судом першої інстнції було змінено то й підлягає зміні судовий збір, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9809,82 грн (980 982,90 грн. х 1% = 9809,82), та оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, та зменшено суму страхового відшкодування, відповідачу необхідно компенсувати суловий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1160,23 грн (74809,65 х 100):919,866,68 грн., що складає 8,13% від заявленої суми страхового відшкодування, (14271,00 х 8,13%), у зв`язку із незадоволенням апеляційної скарги позивача, витрати копенсуються за рахунок держави. 
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 141,390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія  «ПЗУ Україна», в інтересах якого діє Залевська Наталія Сергіївназадовольнити частково.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 серпня 2022 року змінити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 20782312) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), страхове відшкодування в розмірі 845 057,03 (вісімсот сорок п`ять тисяч п`ятдесят сім) гривень 03 копійки.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 20782312) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ):
- 3% річних в розмірі 61307 (шістдесят одну тисячу триста сім)гривень 34 копійки.
- пеню в розмірі 74 618 (сімдесят чотири тисячи шістсот вісімнадцять) гривень 53 копійки.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 20782312) на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 9809,82 грн.
Компенсувати Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 20782312) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір у сумі 1160,23 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Судді:                                                                        О. В. Халаджи

                                                                               О.Д. Канурна

                                                                               Т.В. Космачевська         

Повний текст судового рішення складено 02 лютого 2023 року.

Головуючий-суддя                                                                 О. В. Халаджи