ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 грудня 2022 року           справа №200/11395/20-а 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Сіваченка І.В.,  Блохіна А.А., розглянувши апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 р.  у справі  № 200/11395/20-а (головуючий І інстанції суддя Давиденко Т.В.)   за позовом    ОСОБА_1   до   Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області,  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,  Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про   визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії,
                                                 
                                                        ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до  Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі відповідач-1),  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач-2),  Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (далі відповідач-3), в якому просив:
-          визнати протиправною відмову Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про скасування  розпорядження Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 19.10.2018 року;
-          зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області скасувати розпорядження від 19.10.2018 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 р. у справі   № 200/11395/20-а   в задоволені позову  відмовлено повністю.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій  просив скасувати рішення суду першої інстанції  та задовольнити його позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення. Вважає, що згідно ч. 3 ст. 35 Закону України  № 1058 – IV p. З 30.09.2014 р. (дня припинення виплати пенсії по інвалідності) по 30.09.2017  р., мав повне право на відновлення виплати пенсії з дня припинення виплати пенсії до визнання його особою з інвалідністю. Також вказує, що суд першої інстанції не довів, що відповідач мав законне право знімати його з обліку у продовж трьох років з дня припинення виплати пенсії. 
Відповідачем-2 подано відзив на  апеляційну скаргу, в якому висловлена незгода з судовим рішенням через те, що позивач особисто повинен звернутись до пенсійного органу і надати докази відкриття рахунку в ПАТ «Державний ощадний банк України».
Згідно  п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Справа розглянута поза датою, визначеною в ухвалі суду від 12 січня 2022 року, з огляду на прийняття Верховною Радою України Законів України «Про правовий режим воєнного стану» від 24 лютого 2022 року  № 2102-IX, від 15 березня 2022 року  № 2119-IX, від 21 квітня 2022 року  № 2212-IX, від 22 травня 2022 року № 2263-1Х, від 15 серпня 2022 року № 2500, від 16 листопада № 2738, якими в Україні введено  воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і продовжено його до 05 години 30 хвилин 19  лютого 2022 року.  
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 . 
16.10.2018  року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області з заявою про призначення пенсії за віком згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 13.02.2019 року № 7 ОСОБА_1 відмовлено у поновленні виплати пенсії.
Рішенням Донецького  окружного адміністративного суду від 20.08.2019 року у справі № 200/4629/19-а ОСОБА_1 відновлена виплата пенсії за віком з виплатою заборгованості з 16.10.2018 року.
Розпорядженням  Бахмутсько-Лиманського  об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 19.10.2018 року ОСОБА_1 знятий з обліку з 01.02.2016 року.
22.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про скасування розпорядження Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 19.10.2018 року.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.10.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у скасуванні розпорядження Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 19.10.2018 року та повідомлено, що на підставі запиту пенсійної справи, який надійшов з Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області, розпорядженням Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 19.10.2018 року пенсійна справа знята з обліку з дня припинення виплати пенсії, а саме з 01.02.2016 року. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.
Отже, відповідачі мали діяти в межах та у спосіб встановлених законодавчих норм.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
За змістом п. 1 Постанови КМУ № 637 (у редакції, чинній на час припинення виплати пенсії позивачу) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до пункту 3 цієї постанови тристороннім договором.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1058- ІV).
Приписи пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV передбачають: право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.
Отже, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що пенсійний орган має право припинити виплату пенсії особі виключно з підстав передбачених законом, про що приймає вмотивоване рішення.
Суд зазначає, що позивач звертався до Донецького окружного адміністративного суду в квітня 2019 року з такими позовними вимогами: 
«…- визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо не поставлення позивача на облік 15.08.2017 року і позбавлення його права поновлення пенсії по інвалідності з 01.10.2014 року та переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за віком;
- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області поставити позивача на облік з 15.08.2017 року;
- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області поновити позивачеві виплату пенсії по інвалідності з 01.10.2014 року по 15.08.2017 року;
- визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо не прийняття заяви від 13.10.2017 року про переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком;
- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області прийняти заяву позивача від 13.10.2017 року про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком;
- визнати неправомірним розпорядження Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 15.02.2019 року щодо відмови в призначенні виплати позивачеві пенсії за віком з 16.10.2018 року по даний час;
- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області відновити позивачеві виплату пенсії з 16.10.2018 року;
- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області відшкодувати позивачеві завдану шкоду, яка була спричинена за період з 01 жовтня 2014 року (день припинення виплати пенсії) по 22 травня 2019 року (день подання адміністративного позову до суду) у сумі 54-х місячних пенсій, в сумі, - 169506,00 грн.
- визнати законним право позивача на отримання пенсії за віком у 57 років, - з 20.02.2015 року, на підставі положень ст. 34 та абз. 2 ч. 3 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- визнати антитерористичну операцію, яка проводиться з 14.04.2014 року по теперішній час Україною в зоні місця проживання позивача, - форс-мажорною обставиною, що завадила позивачеві оформити пенсію за віком 20.02.2015 року;
- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області виплатити позивачеві заборгованість з недоотриманої ним пенсії в розмірі 51-ї місячної пенсії, за період з 20.02.2015 року по 22.05.2019 року, в сумі, - 160089,00 грн.»
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду  від 20 серпня 2019 р. у  справі  № 200/4629/19-а  позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано  розпорядження Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 15 лютого 2019 року № п/справи 053130001403 про призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 .  
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області відновити виплату пенсії ОСОБА_1  з 16 жовтня 2018 року, та виплатити ОСОБА_1   заборгованість з виплати пенсії з 16 жовтня 2018 року.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2019 року апеляційну скаргу позивача було залишено без задоволення, а судове рішення в справі № 200/4629/19-а  - без змін.
Ухвалою від 5 грудня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року по справі № 200/4629/19-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області про визнання бездіяльності та дій неправомірними, визнання неправомірним рішення, зобов`язати вчинити певні дії.
Частина 4 ст. 78 КАС України  визначає: обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що, звертаючись до суду з позовною заявою, яка містить вимогу про зобов`язання скасувати таке розпорядження, позивач вибрав невірний спосіб захисту порушеного права.
При цьому у спірних взаємовідносинах суд не може вийти за рамки позовних вимог та скасувати розпорядження, оскільки адміністративний позов не містить вимог про скасування розпорядження та, крім того, позов поданий за межами строків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України для оскарження рішень суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, колегія суддів частково погоджується з прийнятим судом першої інстанції  рішенням про відмову  по суті заявлених позовних вимог.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і, відповідно, для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 р. -   залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від  10 вересня 2021 року у справі  № 200/11395/20-а   - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 19 грудня  2022 року.

Головуючий суддя                                                                                           Г.М. Міронова
Судді                                                                                                                 І.В. Сіваченко
                                                                                                                          А.А. Блохін