ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2023 року                                                                                      Справа № 903/476/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Василишин А.Р. 

секретар судового засідання Гладка Л.А. 
за участю представників сторін:
позивача:  Сорока В.Г. 
відповідача:  Данилік Ф.Я. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 28.12.2022 р. у справі №903/476/22, постановлену суддею Вороняк А.С., повний текст ухвали складено  29.12.2022 р.
за позовом  ОСОБА_1 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база"
про стягнення 2 446 300,00 грн.

          Ухвалою Господарського суду Волинської області від 28.12.2022 у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" №124 від 21.12.2022 про відшкодування витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" звернувся з апеляційною скаргою від 03.01.2023 №1, в якій просить ухвалу Господарського суду Волинської області від 28.12.2022 р. скасувати, ухвалити постанову, якою задовольнити заяву про компенсацію понесених судових витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача, стягнувши з ОСОБА_1 75 000 грн.
Листом від 09.01.2023 справу витребувано із Господарського суду Волинської області.
13.01.2023 матеріали справи №903/476/22 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 28.12.2022 р. у справі №903/476/22 - залишено без руху. Запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: подати оригінал платіжного документа (квитанції, платіжного доручення, тощо) про сплату судового збору в розмірі 203 грн. 
26.01.2023 р. на адресу апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної  скарги . 
Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 28.12.2022 р. у справі №903/476/22 та  призначено  розгляд апеляційної скарги на 23.02.2023 р..
20.02.2023 р. в системі «Електронний суд» представником ОСОБА_1 сформовано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить  відмовити в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» залишити в силі  ухвалу  Господарського суду Волинської області від 28.12.2022 р. у справі №903/476/22.
          У судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" підтримав доводи апеляційної скарги, вважає що ухвала Господарського суду Волинської області від 28.12.2022 р. прийнята з порушенням норм матеріального права, без урахування  висновку щодо застосування  норми  права, викладеного у постановах Верховного Суду.
Представник ОСОБА_1 заперечив доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" та надав додаткові пояснення по суті спору.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесені оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, Північно - західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст ухвали суду першої інстанції.
Судом першої інстанції відмовлено у відшкодуванні витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу. Відмовляючи, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не обґрунтовано, а судом відповідно не встановлено обґрунтованість заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу. Проаналізувавши умови договору № 12/07/22 від 12.07.2022 про надання правової допомоги, суд дійшов висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" №124 від 21.12.2022 про відшкодування витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу не підлягає до задоволення.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення щодо неї іншого  учасника справи. 
Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що місцевим судом в оскаржуваній ухвалі положення пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України та положення статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» застосовано без врахування висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
Висновки суду про необґрунтованість вимоги не відповідають встановленим обставинам справи, відтак ухвалу суду слід скасувати. 
Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що місцевий суд самоусунувся від встановлення необґрунтованості дій позивача, внаслідок яких сторона відповідача була змушена звертатись за правовою допомогою, оскільки немає в штаті юриста, та як наслідок, понесла судові витрати. 
Правові висновки Верховного Суду про застосування норм частини п`ятої статті 130 Господарського процесуального кодексу України, викладені в постановах від 21.12.2020 у справі №922/1001/20. та від 15.09.2021 у справі №921/661/20.
Як вбачається з пункта 5.17. постанови Верховного Суду від 15.09.2021 у справі №921/661/20, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що звернення позивача, до розгляду справи по суті із заявою про залишення позову без розгляду, без наведення жодних мотивів та підстав для її подання - є необґрунтованою дією позивача. Аналогічно, повторне намагання позивача залишити позов без розгляду та немотивована відмова від позову в даному випадку, є також необґрунтованою дією позивача, внаслідок яких у сторони відповідача виникло право на компенсацію судових витрат. Отже, враховуючи правовий висновок Верховного Суду, в даному випадку звернення позивача (його представника), із заявою про відмову від позову без наведення жодних мотивів та підстав для її подання є необґрунтованою дією позивача. До такої ж необґрунтованої дії Верховний Суд відносить повторне подання позову з тим же предметом і з тих же підстав, після залишення позову без розгляду.
На думку відповідача, сторона позивача приховала від суду наявні у неї письмові докази на підтвердження обставини добровільного виходу ОСОБА_1 з учасників Товариства. 
Так, адвокатом позивача Сорокою В.Г. ще 21.07.2022 у Центрі надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради було отримано копію нотаріальної заяви ОСОБА_1 поданої 01.08.2018 року державному реєстратору Огей Н.М. про вихід із числа учасників товариства. Проте, до суду цей доказ стороною позивача не подававсь, що в свою чергу вказує на недобросовісність сторони позивача та приховування від суду наявних у них доказів. В сукупності вказані доводи, на нашу думку, свідчать про зловживання правом на звернення до суду за судовим захистом та необґрунтованістю дій позивача.
Натомість, суд приділив надмірну увагу аналізу умов договору про правничу допомогу укладеному між ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» та АО «Ковальов, Сорокопуд та партнери». При цьому не врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21.
За висновком місцевого суду, до якого він прийшов виключно в припущення, гонорар сплачується у разі надання виконавцем комплексу консультаційних та юридичних послуг зазначених в п.1.1 договору, а не лише за надання професійної правничої допомоги при розгляді справи №903/476/22 в господарському суді першої інстанції. 
ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» не може погодитись з такими висновками суду, при цьому враховуючи  висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21. Відтак, місцевий суд не врахував висновків ВПВС, зробив неправильний висновок про необхідність зазначення в акті приймання передачі послуг кількості годин потрачених адвокатом за кожен окремий вид робіт, зважаючи на встановлення між сторонами фіксованого гонорару. Натомість став оцінювати також акт виконаних робіт від 23.09.2022 року, який до заяви про компенсацію витрат не додавався взагалі.
На переконання апелянта, в даному випадку має місце втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару за умови відсутності обґрунтованого клопотання та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам зі сторони позивача всупереч правовій позиції викладеній у поставові Верховного Суду у справі №910/16803/19 від 19.07.2021.

Заперечуючи доводи апеляційної скарги, представник позивача у відзиві вказує на те, що заява представника ТОВ Ковельська оптово-торгова база», у якій він просить стягнути з позивача на користь ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» всю суму гонорару в розмірі 75000 грн. в рахунок компенсації понесених судових витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача не підлягає до задоволення, оскільки оплату в розмірі 75000 грн. визначено за комплекс консультаційних та юридичних послуг у різних органах, установах, судових інстанціях, а не лише за послуги професійної правничої допомоги в Господарському суді Волинської області.
          Також, представник позивача звертає увагу на те, що до заяви відповідачем додано рахунок №23/09/22 від 23.09.2022 року на суму 75000,00 грн., який подавався також відповідачем разом із заявою про розподіл судових витрат від 26 вересня 2022 року №93.
Крім того, акт прийому наданих послуг з професійної правничої допомоги від 21 грудня 2022 року складений між Адвокатським об`єднанням «Ковальов, Сорокопуд та партнери» та ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» ідентичний акт від 23 вересня 2022 року. Взагалі, сторонами договору про надання правничої допомоги №12/07/22 від 12 липня 2022 року двічі складалися аналогічні акти про надання послуг на ті ж самі послуги, зокрема акт від 23.09.2022 року на суму 75000,00 грн. та акт від 21 грудня 2022 року на суму 75000,00 грн. Однак, договір про надання правничої допомоги укладений на загальну суму 75000,00 грн. Дані обставини свідчать про навмисну фальсифікацію документів відповідачем та адвокатським об`єднанням та намагання штучно створити необґрунтовані витрати.
Отже, подання заяви про відмову від позову є правом позивача і формою закінчення справи без ухвалення рішення та без з`ясування обставин, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, що не свідчить про необґрунтованість дій та зловживання правами ОСОБА_1 . Відмова від позову на підставі заяви позивача - це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ГПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви. 
Таким чином, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача. Добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. 
Отже, саме по собі подання заяви про відмову від позову не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його правом, передбаченим нормами ГПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 543/408/17.
Разом з тим, заява відповідача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, подання заяви про відмову від позову не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, оскільки це його право, яке не містить обмежень у його реалізації. Під час розгляду справи судом не встановлено з боку позивача чи його представника зловживання процесуальними правами, також не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача. Крім того, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав, зокрема право на подання відзиву та інших процесуальних документів. Взагалі доводи відповідача ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» викладені в заяві ґрунтуються на припущеннях, намаганні ввести суд в оману та подачу обставин справи у викривленому контексті.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом
06.07.2022 р. до Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" вартості частки в майні товариства у зв`язку виходом зі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база".
Ухвалою суду від 11.07.2022 прийнято  позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №903/476/22, підготовче провадження  призначено  на 10.08.2022 р. на 11:00 год.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 10.08.2022 р. у справі №903/476/22 повідомлено, що розгляд справи по суті відбудеться 06.09.2022 р.     
Ухвалою Господарського суду Волинської області  від  06.09.2022 р. поновлено відповідача  пропущений процесуальний строк для подання доказів, клопотання відповідача в частині повернення справи №903/476/22 на стадію підготовчого провадження залишено без розгляду. Повідомлено  сторін про те, що розгляд справи по суті відбудеться  28.09.2022 р. 
28.09.2022 позивач через систему "Електронний суд" подав заяву про залишення позову без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.
28.09.2022 р. на адресу Господарського суду Волинської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" надійшла заява про розподіл судових витрат, у якій відповідач просить  здійснити розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" 75  000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 28.09.2022 заяву ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду залишено без розгляду, оскільки остання подана під час розгляду справи по суті.
04.10.2022 позивач через систему "Електронний суд" подав клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з апеляційним оскарженням ухвали суду від 28.09.2022. 
Ухвалою суду від 05.10.2022 клопотання позивача про зупинення провадження у справі № 903/476/2 задоволено; зупинено провадження у справі № 903/476/22 до перегляду ухвали суду від 28.09.2022 в порядку апеляційного провадження.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 по справі №903/476/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Волинської області від 28 вересня 2022 року у справі №903/476/22 залишено без задоволення; ухвалу Господарського суду Волинської області від 28 вересня 2022 року у справі №903/476/22 залишено без змін.
24.11.2022 на адресу Господарського суду Волинської області повернулися матеріали справи № 903/476/22 з апеляційної інстанції у зв`язку із завершенням апеляційного провадження.
Ухвалою суду від 29.11.2022 провадження у справі поновлено, розгляд справи по суті призначено на 14.12.2022.
12.12.2022 позивач через систему "Електронний суд" подав додаткові пояснення щодо позовних вимог. Дані пояснення з додатками приєднано до матеріалів справи.
13.12.2022 позивач через систему "Електронний суд" подав заяву про розподіл судових витрат в якій просить у випадку задоволення позову судові витрати пов`язані з розглядом справи покласти на відповідача.
13.12.2022 позивач через систему "Електронний суд" подав заперечення на заяву відповідача про розподіл судових витрат в якому вказує, що заявлені відповідачем витрати на правову допомогу в сумі 75000,00 грн є нереальними, необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами.
20.12.2022 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав письмові пояснення № 123 від 19.12.2022, які приєднано до матеріалів справи.
20.12.2022 позивач через відділ документального забезпечення та контролю подав заяву про відмову від позову на підставі ч.1 ст. 191 ГПК України, просить судове засідання 21.12.2022 проводити без участі представника позивача. Дана заява приєднана до матеріалів справи.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 21.12.2022 заяву ОСОБА_1 про відмову від позовних вимог прийнято; закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" про стягнення 2446300,00 грн у зв`язку з відмовою від позову; у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" про розподіл судових витрат відмовлено.
22.12.2022 на адресу Господарського суду Волинської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" надійшла заява № 124 від 21.12.2022 щодо відшкодування витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу внаслідок необґрунтованих дій позивача в сумі 75000,00 грн.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 28.12.2022 у задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" №124 від 21.12.2022 про відшкодування витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу - відмовлено.

4. Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 1, 2 п. 1 ч. 3    ст. 123 ГПК України    судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
За змістом    статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»    договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Разом із тим, згідно зі    статтею 15 Господарського процесуального кодексу України    суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3    статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до    статті 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч. 2    ст. 161 Господарського процесуального кодексу України, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Згідно зі    статтею 123 Господарського процесуального кодексу України    судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1, 2    статті 126 Господарського процесуального кодексу України    витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Порядок розподілу судових витрат за результатами вирішення спору врегульовано положеннями  ст. 129 ГПК України.
Так, відповідно до ч. 5  ст. 129 ГПК України  під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до частини п`ятої  статті 130 ГПК України  у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно частини шостої ст. 130 ГПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про  розподіл судових витрат  протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог  частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної     скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, виходячи з аналізу положень чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Господарського суду Волинської області, при цьому врахувавши наступне.
  Як вбачається із змісту заяви відповідача про відшкодування судових витрат, заявник  просить вирішити питання про відшкодування понесених Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" у справі №903/476/22 судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) за рахунок ОСОБА_1 у загальному розмірі 75 000 грн з підстав зловживання процесуальними правами позивачем та необґрунтованості його дій.
У постанові від 09.07.2019 у справі № 922/592/17 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідачу слід було довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету  ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо.
Висновок про те, що, виходячи з положень частини 5 статті 130 ГПК України, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу в разі закриття провадження у справі, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача, також викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.08.2020 у справі № 922/3422/18.
Таким чином, у випадку закриття провадження у справі за відповідною заявою позивача, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.
Суд апеляційної інстанції враховує положення статей 2, 4, 14, 130, 191 ГПК України, зі змісту яких убачається, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується, і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Відмова від позову є практичною реалізацією позивачем принципу диспозитивності господарського судочинства, адже саме учаснику справи належить право розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Хоча  ГПК України  не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями не можна розуміти реалізацію позивачем своїх процесуальних прав.
Водночас обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Отже, Товариству з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" слід було довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо.
Натомість судом достеменно встановлено, що позивач подав заяву від 20.12.2022 про відмову від позову та закриття провадження у цій справі, та користуючись правом, передбаченим  статтею 46 ГПК України, просив суд прийняти відмову від позову та закрити провадження у справі.
Колегія суддів приходить до висновку, що позивач вчинив всі необхідні передбачені процесуальним законом дії та подав заяву про відмову від позову, тоді як  з матеріалів справи не вбачається та відповідачем не доведено як необґрунтованості дій позивача, так і того, що поданий в цій справі позов є завідомо безпідставним, а позивач протидіяв правильному і швидкому вирішенню справи, зловживаючи своїми процесуальними правами.
Наведеним повністю спростовуються як такі, що не відповідають вимогам статей  2,  4,  14,  130,  191 ГПК України, твердження скаржника про те, що: 1)  вже сам факт закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини  статті 231 ГПК України  підтверджує факт необґрунтованості позову та зловживання позивача своїми правами; 2)  позивач діяв недобросовісно, звернувшись із необґрунтованою позовною заявою чим систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору.
Адже за змістом частини 1  статті 191 ГПК України  позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі.
  Позивач скористався правом подати заяву про відмову від позову. Це право прямо закріплено Господарським процесуальним кодексом України та не може вважатися необґрунтованою дією позивача.
    Аналогічні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від  23.12.2021 р. у справі №910/16777/20. 
  Отже, колегія суддів приходить до висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" не довело належними доказами необґрунтованості дій позивача під час розгляду справи.
При цьому, суд апеляційної інстанції частково погоджується із доводами апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції не врахував позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 р.  у справі №922/1964/21, який вказав на те, що фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VІ, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту надання професійної правничої допомоги відповідач надав суду: копію договору про надання правничої допомоги №2/07/22 від 12.07.2022, який укладено між Адвокатським об`єднанням "Ковальов, Сорокопуд та партнери" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" (замовник) (клієнтом); акти прийому наданих послуг з професійної правничої допомоги (з детальним описом виконаних робіт) від 23.09.2022 та від 21.12.2022; копію рахунку - фактури № 23/09/22 від 23.09.2022 (а.с. 210-212).
Пунктами 4.1., 4.3. договору про надання правової допомоги № 12/07/22 від 12.07.2022 врегульовано порядок та розмір оплати, а саме зазначено, що за послуги за п.1.1. договору замовник сплачує виконавцю гонорар за домовленістю, виходячи із витраченого часу а також всі понесені виконавцем витрати на представництво. Гонорар може сплачуватися почасово так і сталою сумою. 
Таким чином, сторони договору про надання правової допомоги визначили можливість оплати гонорару як почасово так і сталою сумою. Фіксована сума гонорару складає 75 000,00 грн (п.4.3. договору).
Враховуючи вище зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку відповідачем не потрібно було в акті приймання передачі послуг вказувати кількості годин потрачених адвокатом за кожен окремий вид робіт, зважаючи на встановлення між сторонами фіксованого гонорару. 
Проте, вище вказане не впливає на остаточний висновок суду апеляційної інстанції, оскільки в даному випадку відсутні підстави для відшкодування  відповідачу здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом даної  справи, саме у зв`язку з недоведеністю необґрунтованих дій позивача.  
З наведеного колегія суддів приходить до висновку, що у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для скасування ухвали Господарського суду Волинської області від 28.12.2022р.

6. Висновки за результатами апеляційного розгляду.                 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість ухвали суду першої інстанції.                                                                                                                                                         
Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Відтак, застосовуючи наведену практику Європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши в ухвалі суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування ухвали, прийшла до висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні     для скасування ухвали суду.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни ухвали, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу господарського суду - без змін.                                                                                                                                                         
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно   ст.129 ГПК.                                                                                                                                                                                                                                                                                                 
Керуючись ст. ст. 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 28.12.2022 р. у справі №903/476/22 - залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Волинської області - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку в силу п.2 ч.1 ст.287 ГПК України.

Справу №903/476/22  повернути  Господарському суду Волинської  області.

Повний текст постанови складений "06" березня 2023 р.

Головуючий  суддя                                                                      Філіпова Т.Л. 

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.  

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.