ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року	Львів	Справа № 260/1361/22 пров. №А/857/16503/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Кузьмича С.М.
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року про повернення позовної заяви у справі №260/1361/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції – Ващилін Р.О., місце ухвалення – м. Ужгород, дата складання повного тексту – 17.10.2022),-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік у розмірі, меншому ніж передбачено частиною 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 2) стягнути з Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_1 недоплачену частину щорічної разової грошової допомогу до 5 травня, як особі з інвалідністю внаслідок війни III групи, за 2021 рік відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 8992,00 грн.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - повернуто позивачу.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Суть доволів апелянта зводиться до того, що він дізнався про порушення свого права, а саме на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня в розмірі меншому ніж передбачено Законом з листа відповіді Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради від 21.02.2021 року за №31/Т-53 як відмову в такій виплаті, оскільки вона не передбачена Постановою КМУ.
Отже, ним не пропущений строк звернення до суду із вказаним позовом.
З урахуванням наведеного просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ухвалою суду від 23.09.2022 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали для подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважності пропуску цього строку.
12 жовтня 2022 року до Закарпатського окружного адміністративного суду на виконання вимог ухвали від 23.09.2022 надійшла заява позивача про поновлення процесуального строку, в якій вважає, що початок перебігу строку на звернення до суду в спірних правовідносинах слід відраховувати з моменту отримання листа-відповіді Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради №31/Т-53 від 21.02.2022, в якому йому було відмовлено у виплаті недоплаченої різниці щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік.
Суд першої інстанції повернув позовну заяву з тих підстав, що доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем не надано, тому відповідно підстави для визнання причин пропуску звернення до суду поважними – відсутні.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними з огляду на наступне.
Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.
Нормами ч. 2 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод та законних інтересів.
Спір в даній адміністративній справі виник з приводу протиправної, на думку позивача, бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік у меншому, аніж передбачено законодавчими нормами розмірі.
Суд першої інстанції вірно вказав, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.
Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, якщо інше прямо не передбачено законом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17 та у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №380/5202/20.
Нормами ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги, тобто  вказаним законодавчим актом передбачено право особи на звернення до 30 вересня відповідного року до органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги, у разі, якщо така вважає виплачену їй суму недостатньою.
Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що законом встановлений кінцевий строк, до якого уповноваженим органом могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого особа могла очікувати на отримання більшої суми, аніж була їй нарахована. 
Таким строком є 30 вересня відповідного року, тому перебіг строку звернення особи до суду з позовом щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік слід обраховувати з 30 вересня 2021 року.
Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 23 грудня 2021 року у справі №160/7559/21.
З матеріалів справи слідує, що  з даною позовною заявою позивач звернувся до суду  04 квітня 2022 року, тобто з пропуском встановлено 6-місячного строку звернення.
В обґрунтування звернення до суду в межах встановленого процесуального строку апелянт посилається на те, що в досудовому порядку звернувся до Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради  із заявою від 14.02.2022 р., тому відлік строку починається з моменту отримання листа-відповіді Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради №31/Т-53 від 21.02.2022, в якому йому було відмовлено у виплаті недоплаченої різниці щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік.
Проте апеляційний суд вважає такі доводи апелянта невірними та погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що чинне законодавство пов`язує початок перебігу строків звернення до суду саме з моментом, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Таким моментом в спірних правовідносинах є закінчення кінцевого строку, до якого уповноваженим органом могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого особа могла очікувати на отримання більшої суми, аніж була їй нарахована, тобто 30 вересня відповідного року.
Апеляційний суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Законодавець запровадивши на законодавчому рівні обмеження строків оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень виходив із міркувань, що кожна особа, зобов`язана виконувати рішення органів державної влади, які стосуються її прав та обов`язків. Такі рішення, є втіленням норм Конституції та законів України. Проте, якщо особа не погоджується з такими рішеннями, вона зобов`язана негайно оскаржити їх в установленому порядку. Зволікання із оскарженням, є аргументом на користь того, що особа ухиляється від виконання, чим зловживає наданими правами. У зв`язку із чим, саме така особа має своїм обов`язком довести свою процесуальні доброчесність.
Як уже зазначалось апеляційним судом, поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду з відповідним позовом.
Разом з тим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.
Вказане узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду з приводу порядку обрахунку строків звернення до суду, висловленою в постановах у справах №П/811/207/17 від 08 серпня 2019 року та №804/516/17 від 05 листопада 2019 року.
Колегія суддів зазначає, що доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду апелянтом не надано, тому відповідно підстави для визнання причин пропуску звернення до суду поважними - відсутні.
Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббіса та інш. проти Великобританії, рішення від 22.10.1996, Девеер проти Бельгії, рішення від 27.02.1980).
Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та  зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року про повернення позовної заяви у справі №260/1361/22 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	С. М. Кузьмич