ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/6657/20  Номер провадження 22-ц/814/1599/23	Головуючий у 1-й інстанції Гуменний З.І.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2023 року 	м.Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Дряниця Ю.В., Хіль Л.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Новаковим Антоном Івановичем,
на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 серпня 2021 року, постановлене суддею Гуменним З.І. (повний текст складено 02 вересня 2021 року),
у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

в с т а н о в и в:
28.08.2020 ФО-П ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якому просить стягнути завдані збитки в порядку зворотної вимоги в розмірі 63 670,80 грн., витрати по сплаченому судовому збору у розмірі 840,80 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4 500,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило на підставі заяви виплату страхового відшкодування власнику транспортного засобу «Nissan Leaf», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , автомобіль якого постраждав 08.02.2019 від дорожньо-транспортної пригоди при зіткненні з автомобілем «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 06.03.2019 відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому двома частинами, а саме: 5 760,00 грн. зараховано в рахунок несплаченого страхового відшкодування, друга частина в розмірі 132 800,00 грн. перерахована на рахунок СТО, що здійснювало відновлювальний ремонт застрахованого автомобіля.
ПрАТ «СК Брокбізнес» відшкодувало ПрАТ «СК ВУСО» частину завданих відповідачем збитків в розмірі 74 889,20 грн., таким чином різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала 63 670,80 грн. 
15.07.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФО-П ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач набув права вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, в тому числі і право зворотної вимоги (регресу) до відповідача.
       Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27.08.2021 позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено частково.
       Стягнуто із ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 завдані збитки в порядку регресу витрат у розмірі 57 910,80 грн., сплачений судовий збір у розмірі 764,74 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4 500,00 грн., а всього 63 175,54 грн.
       Рішення міського суду вмотивовано тим, що, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована Полісом №АМ/6385054 в ПрАТ «СК «Брокбізнес», то ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до СК «Брокбізнес» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу та частково отримало відшкодування на суму 74 889,20 грн. Набувши право вимоги за договором цесії №15/07/2020 про відступлення права вимоги позивач має право зворотної вимоги до відповідача на суму 57 910,80 грн., що складає різницю між розміром шкоди, виплаченою страховою компанією, в якій був застрахований автомобіль ОСОБА_4 , та розміром шкоди, відшкодованої страховою компанією відповідача.
       З таким рішенням не погодилася відповідачка ОСОБА_5 та через свого представника - адвоката Новікова А.І. подала до Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення районного суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.
       Вказує на порушення судом положенням ч.8 ст.83 ЦПК України, прийнявши від представника позивача докази поза межами встановленого законом або судом строк, а саме розрахунок страхового відшкодування, розрахунок коефіцієнту фізичного зносу СК Брокбізнес, акт виконаних робіт від 18.03.3019, витяг з ЄДРПОУ, платіжне доручення до договору цесії. Крім того, суд, всупереч вимогам ч.6 ст.95 ЦПК України не витребував оригінали вказаних письмових доказів, відповідність яких він ставить під сумнів та вважає недопустимими.
       Звертає увагу на відсутність в оскаржуваному рішенні мотивів щодо кожного аргументу, наведеного учасниками справи, що не відповідає вимогам п.3 ч.4 ст.265 ЦПК України.
       Заперечує правомірність застосування судом при вирішенні позову приписів ч.1 ст.22, п.38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.1191 ЦК України. Посилаючись на постанову ВС від 04.07.2008 у справі №755/18006/15-ц, доводить, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього та страховик набуває право зворотньої вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Тоді як у даному випадку, з урахуванням положень ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало потерпілому у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
       Звертає увагу, що предметом договору цесії №15/07/20 про відступлення права вимоги є право вимоги відшкодування збитків в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договором страхування, в тому числі і право зворотної вимоги (регресу) до відповідача. Однак право вимоги ПрАТ «ВУСО» виникло відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», що не є регресом, а отже не було предметом вказаного договору цесії.
       Посилаючись на правовий висновок Верховного Суду, сформований у справах №753/21177/16ц від 19.09.2018, №466/9318/14-ц від 27.06.2018, заперечує належність та допустимість доказу рахунок СТО та/або акт наданих виконаних робіт, які подані з порушенням встановленого законом порядку. Вважає допустимим доказом розміру спричиненої шкоди звіт про оцінку та/або висновок експертизи, а не рахунок СТО та акт виконаних робіт.
       Тому заперечує заявлений до стягнення розмір спричиненої шкоди та порядку його визначення, належність і допустимість наданих позивачем доказів.
       Не погоджується зі стягнутими витратами на правову допомогу, оскільки адвокат Самойленко П.М., як адвокат не внесений до Єдиного реєстру адвокатів України.
       Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08.11.2021 відкрито апеляційне провадження та ухвалою цього ж суду від 12.11.2021 справу призначено до судового розгляду.
       22.11.2021 до Харківського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_6 заперечив її доводи як безпідставні та необґрунтовані, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення районного суду – без змін. 
       Зазначає, що письмові докази подані ним через сервіс «Електронний суд» та є належними. Не погоджується з доводами щодо переходу права вимоги до позивача, оскільки чинним законодавством, яке регулює спірні правовідносини, не передбачено таке поняття як суброгація. Тому позивачем використано термін регрес як зворотна вимога, а не суброгація. Визначення розміру виплаченого страхового відшкодування проведено у відповідності до вимог договору страхування наземного транспорту та Законом України «Про страхування» не передбачено обов`язку страховика потерпілого здійснювати визначення розміру завданих збитків на підставі висновку експерта. Такий обов`язок покладений на страховика винуватця ДТП згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів». Тим більше, відповідач своїм правом на проведення експертизи у суді першої інстанції не скористався. Заперечує доводи щодо відсутності підстав для стягнення правової допомоги.
       Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду – Полтавському апеляційному суду.
       Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.11.2022 справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами справи.
       Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив такі обставини.
       Відповідно до постанови Київського районного суду міста Харкова від 06.03.2019, (справа №640/3905/19) 08.02.2019 об 11.47 год. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м.Харків, перехрестя вул.Мироносицька – Каразіна, при виїзді на нерегульований перехрестя не надала переваги в русі транспортному засобу «Nissan Leaf», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався по головній дорозі, та скоїла з ним зіткнення. Внаслідок порушення п.16.11 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 вчинено адміністративне правопорушення, що спричинило пошкодження транспортних засобів, передбачене за ст.124 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340,00 грн./а.с.18-19/
Власником автомобіля «Nissan Leaf», д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 05.12.2017./а.с.25-26/
18.06.2019 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_4 укладено поліс добровільного страхування наземного транспорту №3362787-02-21-01, відповідно до умов якого ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу «Nissan Leaf», д.н.з. НОМЕР_1 , сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третьою особою (зокрема, згідно п.4.1.1 договору - особою, винною в ДТП, і ця особа – не водій застрахованого ТЗ). Страхова сума за договором складає 360 000,00 грн./а.с.10-15/.
Актом (протоколом) огляду ТЗ від 13.02.2019 визначено, складеним оцінювачем (спеціалістом) ПрАТ «ВУСО» на підставі заяви ОСОБА_4 про виплату страхового відшкодування під час огляду ТЗ визначено перелік назви деталей, опис пошкодження та тип ремонтної операції./а.с.30-31/
Згідно Рахунку №0000000006 від 19.02.2019, складеного ФО-П ОСОБА_9 на підставі заяви ОСОБА_4 , загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Nissan Leaf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 147 810,00 грн./а.с.32-33/
Розрахунок суми страхового відшкодування становить за вирахуванням 3 600,00 грн. франшизи – 138 560,00 грн./а.с.34/
Відповідно до Страхового акту №02686-02 по Договору страхування наземного транспорту №33622787-02-21-01 від 18.06.2018, складеного комісійно СК «ВУСО», страхова подія від 08.02.2019 у м.Харкові по вул.Мироносицька/Каразіна кваліфіковано як страховий випадок, вчинений з вини ОСОБА_3 , та прийнято рішення про виплату ОСОБА_4 страхового відшкодування в сумі 138 560,00 грн. (отримувач ФО-П ОСОБА_9 ) /а.с.35/
ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило на користь потерпілої особи ОСОБА_4 страхове відшкодування в сумі 5 760,00 грн., про що свідчить довідка на підтвердження заліку страхового відшкодування від 10.05.2019та ФО-П ОСОБА_9 в сумі 132 800,00 грн., про що свідчить платіжне доручення №6350 від 14.03.2019./а.с.36-37/
15.07.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та ФО-П ОСОБА_2 (новий кредитор) укладено договір цесії №15/07/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору (п.2.1 договору)./а.с.39-50/
У додатку до вказаного договору в перелік боржників внесена ОСОБА_3 із сумою боргу 63 670,80грн./а.с.47/
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована у Страховій компанії «Брокбізнес» згідно полісу №АМ /6385054 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.10.2018, страхова сума 100 000,00 грн./а.с.90/
ПрАТ «СК «Брокбізнес», де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідачки, 19.09.2019 здійснило розрахунок страхового відшкодування (вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінених деталей та відшкодувало ПрАТ «СК «ВУСО», збитки в розмірі 74 889,20 грн./а.с.119/
Частково задовольняючи позов та стягуючи із ОСОБА_3 на користь позивача в порядку регресу збитки в розмірі 57 910,80 грн., суд першої інстанції виходив з того, що страхова компанія останньої частково відшкодувала страховій компанії потерпілого завдані збитки, тому вона має відшкодувати вказану суму до повної суми збитків (132 800,00 грн.), виплачених ПрАТ «СК ВУСО» на користь потерпілої особи на відшкодування збитків, а право вимоги на стягнення цієї суми належить позивачу за договором цесії про відступлення права вимоги.
Апеляційний суд з такими висновками районного суду не може погодитися, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.
При цьому апеляційний суд враховує таке.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Предметом позову є вимога, заявлена позивачем в порядку регресу, про відшкодування збитків (майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП) у вигляді недоплати страховиком відповідача (ПрАТ «СЕ «Брокбізнес») страховику потерпілого (ПрАТ «СК «ВУСО») страхового відшкодування у розмірі 63 670,00 грн., право вимоги якої до нього перейшло згідно договору про відступлення права вимоги від 15.07.2020.
Із матеріалів справи убачається, що спірні правовідносини виникли з таких зобов`язань: 1) договірне зобов`язання між позивачем ПрАТ «СК «ВУСО» та потерпілим ОСОБА_4 за договором добровільного страхування наземного транспорту; 2) деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем ОСОБА_3 - із завдання шкоди внаслідок ДТП; 3) договірне зобов`язання між відповідачем і ПрАТ СК «Брокбізнес»» - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; 4) договірні відносини між ПрАТ «СК «ВУСО» та позивачем щодо відступлення права вимоги в порядку регресу.
Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регрес ний позов до страхувальника за наявності певних умов.
Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини (аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються із відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.
Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.
Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.
Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Враховуючи викладене, вимога позивача, до якого перейшло право вимоги до завдавача шкоди, не є регресною, оскільки правовідносини, що виникли між ПрАТ «СК «ВУСО» і відповідачем у зв`язку з виплатою страховою компанією на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до страховика потерпілої особи права вимоги останньої у деліктному зобов`язанні.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що, як позивачем, так і судом першої інстанції помилково здійснено кваліфікацію права вимоги ПрАТ «СК «ВУСО», яке перейшло до позивача, як регресу.
Щодо особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду, та суми, колегія суддів враховує наступне.
За загальним правилом та з огляду на положення статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395 (з відповідними змінами).
Статтею 988 ЦК України установлено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.
Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.
За змістом абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції не врахував, що ні страховик відповідачки, ні страховик потерпілого, не узгоджували з відповідачкою розмір відшкодування, завданого внаслідок ДТП, та при визначенні його розміру керувалися: складеним оцінювачем (спеціалістом) СК «ВУСО» актом (протоколом) огляду ТЗ від 13.02.2019; наданими позивачем рахунком на оплату №0000000006 від 19.02.2019, складеним ФО-П ОСОБА_9 , на суму 147 810,00 грн. щодо продажу запасних частин та ремонту; страховим актом №02685 від 14.03.2019, складеним ПрАТ «СК «ВУСО»./а.с.29-31, 32-33,35/
Колегія суддів звертає увагу, що в акті (протоколі) огляду ТЗ від 13.02.2019 оцінювач (спеціаліст) ПрАТ «СК «ВУСО» зазначив лише перелік деталей без опису пошкоджень та типу необхідних ремонтних робіт. Крім того, при вказаному огляді автомобіля та складанні акту учасник ДТП (відповідач) та представник його страхової компанії присутніми не були, а отже заявити свої зауваження не мали можливості.
Далі, страховик відповідача ПрАТ «СК «Брокбізнес» здійснив розрахунок страхового відшкодування від 19.09.2019 на суму 74 889,20 грн. на підставі акту виконаних ФО-П ОСОБА_9 робіт від 18.03.3019 на суму 147 810,00 грн. із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ «Nissan Leaf», належного потерпілому, без фізичного огляду пошкодженого автомобіля та перевірки наявних пошкоджень і необхідних робіт на відновлення та виплатив страховику потерпілого вказану суму, що є меншою страхового ліміту. 
Прийняття ПрАТ «СК «ВУСО» від ПрАТ «СК «Брокбізнес» відшкодування в сумі 74 889,20 грн., вказує на погодження між ними такого відшкодування в розумінні положення абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому погодилося з таким розрахунком та сумою відшкодування. А тому сума, яка сплачена ПрАТ СК «ВУСО» потерпілому ОСОБА_4 понад суму страхового відшкодування, одержаного від страховика відповідача, на яку заявив позивач у цій справі, не є безспірною та підлягає доведенню на загальних підставах відповідно до вимог щодо проведення належної оцінки заподіяних збитків.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, наведеного не врахував, помилково вважаючи достатність наданих позивачем доказів заявленої до стягнення суми.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п.36.1 статті 36 цього Закону страховик, керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування.
Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19).
За змістом ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
У випадку, якщо мова йде лише про відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, слід застосовувати норми статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу), додатково - приписи статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, шкоди.
Згідно зі страховим полісом від 02.10.2018 № АМ/6385054ПрАТ «СК «Брокбізнес» (страховиком відповідача) страховий ліміт складає 100 000,00 грн. за шкоду, заподіяну майну. Розрахунок страхового відшкодування, здійснений страховиком відповідача ПрАТ «СК Брокбізнес», що ним не заперечувалося, що вказує на погодження такого розрахунку та прийняття суми відшкодування. 
Оскільки правовідносини у зобов`язаннях, що випливають з договору добровільного страхування наземного транспорту та ті, що випливають з договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів мають різне законодавче регулювання. На думку апеляційного суду, позивач, який набув права вимоги в порядку суброгації (не регресу) повинен довести, що страхове відшкодування, виплачене страховиком відповідача не є належним та у відповідача наявний обов`язок щодо сплати різниці у відшкодуванні, яке не було покрито страховим лімітом. 
Обґрунтування суми, заявленої до стягнення, розрахунком, здійсненим ПрАТ «ВУСО» не є належним доказом щодо розміру шкоди, заподіяної відповідачкою.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оскільки суд ухвалив рішення про стягнення завданої у результаті ДТП шкоди лише з відповідача без з`ясування підстав прийняття ПрАТ СК «ВУСО від ПРАТ «СК Брокбізнес» відшкодування меншого, ніж установлено лімітом страхової відповідальності відповідача, а тому у задоволенні позову слід відмовити через необґрунтованість позовних вимог.
Згідно ст.141 ЦПК України стягнути із позивача на користь відповідача судові витрати за подачу апеляційної скарни в розмірі 1 260,00 грн.
       Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384,389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Новаковим Антоном Івановичем, - задовольнити.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 серпня 2021 року – скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу – відмовити.
Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1 260,00 грн. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 Ю.В. Дряниця

                                                                               Л.М. Хіль