20.03.23
22-ц/812/283/23
Провадження №22-ц/812/283/23 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року                                            м. Миколаїв
                                                                                  Справа № 472/292/22
Миколаївський апеляційний суд у складі  колегії суддів:
головуючого судді  – Шаманської Н.О.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В. 
переглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом 
Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі 
філії – Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк»
до
ОСОБА_1 
про стягнення кредитної заборгованості
за апеляційною скаргою
Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі 
філії – Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк»
на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області, ухвалене суддею Орленко Л.О., 29 листопада 2022 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена,

у с т а н о в и в:

У червні 2022 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 24 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Сумське обласне управління АТ "Ощадбанк" (далі - АТ «Ощадбанк») і ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання №1011447/070917 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використання електронного платіжного засобу (платіжної картки), за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що беззастережно приєднується до договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви на приєднання розміщена на інтернет-сторінці банку www.oschadbank.ua.
За умовами п.3.4.1 та п.3.4.2 заяви про приєднання врегульовано, що банк відкриває на ім`я відповідача поточний рахунок в гривнях на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», тарифів за обслуговування поточних рахунків, з використанням платіжних карток, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ банку. Банк надає відповідачу платіжну картку типу Masterсard Debit Standard та персональний ідентифікаційний код.
Банком було встановлено кредит у розмірі 15 000 грн. За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 0,001% річних та щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредиту в розмірі 3,2% річних.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань у нього утворилась заборгованість, яка станом на 20 червня 2022 року складає 19 009 грн. 15 коп., з яких: 14 249 грн. 43 коп. - основний борг по кредиту, 1809 грн. 33 коп. - комісія за користування кредитом, 5 грн. 44 коп. - комісія за розрахункове касове обслуговування, 283грн. 56 коп. - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 42 грн. 20 коп. - 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 2304 грн. 55 коп. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 314 грн. 64 коп. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.
Посилаючись на викладене, АТ «Ощадбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 зазначену заборгованість.
Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2022 року позов частково задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 24 жовтня 2019 року станом на 20 червня 2022 року на загальну суму в розмірі 11095 гривень 46 копійок, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 9 445грн. 42 коп., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) –187грн. 88 коп., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 1 462 грн. 16 коп. Розподілено судові витрати.
У задоволені позовних вимог про стягнення комісії за користування кредитом в розмірі 1809 грн. 33 коп., комісії за розрахункове касове обслуговування 5 грн. 44 коп., 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 42 грн. 20 коп., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 314грн. 64 коп. відмовлено.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами відсутні домовленості щодо розміру процентів за користування кредитними коштами та комісії. Зважаючи на те, що позивачем зараховувались кошти, внесені ОСОБА_1 на погашення непогоджених процентів та комісії, розмір заборгованості за тілом кредиту судом зменшено та відповідно зменшено розмір 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту). В задоволенні інших позовних вимог відмовлено у зв`язку з непогодженням з позичальником розміру процентів за користування кредитними коштами та комісії.
В апеляційній скарзі АТ «Ощадбанк» просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначало, що судом невірно встановлено обставини справи, невірно застосовані норми матеріального права, висновок суду не відповідає обставинам справи. Зазначало, що суд безпідставно посилався на те, що з відповідачем не погоджувались умови щодо сплати процентів та комісії за користування кредитом та комісії за розрахункове касове обслуговування, оскільки підписуючи заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування позичальник підтвердив, що ознайомлений з Умовами користування кредитною лінією, паспортом споживчого кредиту, таблицею сукупної вартості кредиту. Вказувало, що суд міг самостійно перейти за посиланням на інтернет сторінці банку www.oschadbank.ua для того, щоб зрозуміти погоджені умови договору.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже справа розглядалась апеляційною інстанцією без виклику учасників справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги,   колегія суддів  вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 24 жовтня 2019 року між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк» і ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання №1011447/070917 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використання електронного платіжного засобу (платіжної картки), за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
На підтвердження умов договору АТ «Ощадбанк» надало копію заяви про приєднання №1011447/070917 відповідача (а.с. 7-9), витяг з Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 13-23), Висновок-рішення про погодження надання (встановлення) кредиту та Висновок за результатами здійснення поточної/попередньої оцінки фінансового стану позичальника від 24 жовтня 2019 року (а.с. 10-11), виписку з особового рахунку відповідача (а.с. 24-27) та розрахункок заборгованості (а.с. 28-29).
Відповідно до доданого представником позивача до позовної заяви розрахунку заборгованості станом на 20 червня 2022 року у відповідача ОСОБА_1 перед банком утворилась заборгованість за вказаним договором в загальному розмірі 19 009 грн. 15 коп., з яких: 14 249 грн. 43 коп. - основний борг по кредиту, 1809 грн. 33 коп. - комісія за користування кредитом, 5 грн. 44 коп. - комісія за розрахункове касове обслуговування, 283грн. 56 коп. - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 42 грн. 20 коп. - 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 2304 грн. 55 коп. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 314 грн. 64 коп. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом (а.с. 28-29).
Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За приписами статті 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 527 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України,  якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Положеннями ч. 1 ст. 536 цього Кодексу передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Згідно із частинами першою, другою статті 207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач АТ«Ощадбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України  розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
За правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
З матеріалів справи вбачається, що ні Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, ні Висновок-рішення про погодження надання (встановлення) кредиту, ні Висновок за результатами здійснення поточної/попередньої оцінки фінансового стану позичальника від 24 жовтня 2019 року, не містять підпису позичальника.
Заява про приєднання містить лише анкетні дані відповідача ОСОБА_1 , його контактну інформацію, і відомості про відкриття банківського рахунку. Сама ж заява не містить жодних даних про умови кредитування. Зокрема, вона не містить відомостей щодо розміру процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафів, комісії або будь які інші умови договору (а.с. 7-9).
При цьому, матеріали даної справи не містять підтверджень, що саме цей Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також Висновок за результатами здійснення поточної/попередньої оцінки фінансового стану позичальника розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії та пені і, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови договору, відсутність у заяві про приєднання домовленості сторін про розмір та сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії та штрафних санкцій, надані банком Витяг з Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Висновок-рішення про погодження надання (встановлення) кредиту та Висновок за результатами здійснення поточної/попередньої оцінки фінансового стану позичальника від 24 жовтня 2019 року не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору у вигляді заяви приєднання, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вказана правова позиція також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17.
За такого, матеріали справи не містять відомостей про наявність між сторонами домовленості щодо розміру процентів за користування кредитними коштами та комісії, а також наявність заборгованості у розмірі, визначеному позивачем.
Посилання АТ «Ощадбанк» в апеляційній скарзі на те, що з відповідачем погоджувались умови щодо сплати процентів та комісії за користування кредитом та комісії за розрахункове касове обслуговування, оскільки підписуючи заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування позичальник підтвердив, що ознайомлений з Умовами користування кредитною лінією, паспортом споживчого кредиту, таблицею сукупної вартості кредиту не заслуговують на увагу виходячи з наступного. 
Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду  від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження  № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19).
Про те, що розміщений Банком на інтернет-сторінці банку www.oschadbank.ua паспорт споживчого кредиту не є частиною укладеного із відповідачем кредитного договору, зазначено і у тексті цього паспорта, а саме що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо, та що інформація, надана споживачеві 10 січня 2019 року, зберігає чинність і є актуальною до 10 січня 2019 року (а.с.167).
За таких обставин, позивачем не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому доводи апеляційної скарги щодо належного ознайомлення та підписання відповідачем умов щодо сплати процентів є безпідставними.
Зважаючи на викладене, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 3% річних за несвоєчасне погашення процентів та втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів.
Пред`являючи вимоги про погашення кредиту позивач, просив у тому числі стягнути також складову його повної вартості, а саме: комісію за користування кредитом та комісію за розрахункове касове обслуговування.
При визначенні підстав та порядку нарахування комісії, потрібно керуватися положеннями абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону «Про захист прав споживачів», якими кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.
З огляду на зміст приписів частин 1 та 2 статті 228 ЦК України умова кредитного договору про додаткову сплату позичальником на користь кредитора під час надання кредиту комісії за розрахунково-касове обслуговування позичкового рахунку є нікчемною. Вказаний платіж є платою за послугу банку, вимагати придбання якої забороняла частина 3 статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Тому така умова договору порушує публічний порядок.
За змістом позовної заяви та наданим на її підтвердження розрахунком і банківською випискою, вбачається, що позивачем заявлено вимоги щодо стягнення комісії як плати за РКО – розрахунково-касове обслуговування, яке узгоджено з відповідачем згідно із встановленими тарифами, яка в той же час, є нікчемною умовою договору, внаслідок чого не може бути стягнута на вимогу кредитора з позичальника.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року по справі №6-2071цс16, та висновками Верховного Суду у постанові від 20 лютого 2019 року, зроблених під час розгляду справи 666/4957/15-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року при розгляді справи №363/1834/17, де визначено, що комісія, яка нараховується банком є послугою з обслуговування кредиту, а тому не підлягає стягненню на користь кредитора при наданні позичальнику коштів на придбання споживчої продукції.
За такого вимога про стягнення комісії за користування кредитом та комісії за РКО не підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги в частині необхідності стягнення комісій за користування кредитом та комісії за розрахункове касове обслуговування є безпідставними.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що банком нараховувались відповідачу комісії та проценти, які не є погодженими та на їх погашення зараховувались кошти, внесені ОСОБА_1 на погашення заборгованості. Загалом банком було безпідставно зараховано кошти, які сплачував відповідач ОСОБА_1 на погашення тіла кредиту, в рахунок погашення комісії та процентів в розмірі 4 804, 01 грн., з яких 3 757, 70 грн. - на проценти, 1046, 31 грн. - на комісію.
За такого, судом першої інстанції вірно визначено розмір заборгованості відповідача за основним боргом (тілом кредиту) - 9 445грн. 42 коп. та відповідно 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) –187грн. 88 коп., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 1 462 грн. 16 коп.
Судом першої інстанцій правильно встановлені фактичні обставини справи і застосовано норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.
Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення х підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:         Н.О. Шаманська   
     
Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В. Лівінський

Повний текст постанови складено 20 березня 2023 року.