П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

            10 січня 2023 року                                                                                                       місто Київ
Єдиний унікальний номер справи  758/5491/19
Номер  провадження № 22-ц/824/408/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Невідомої Т.О.,  Нежури В.А., 
 
розглянувши в порядку письмового провадженняв місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді  Захарчук С. С., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування, 
 
в с т а н о в и в :
 
 У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування.
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07 липня 2018 року о 18 год. 20 хв. у селі Хотянівка, Вишгородського району, Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулося зіткнення автомобіля «BMW X4», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Шевроле Авео, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача.
 
Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року провадження у справі відносно ОСОБА_2 закрито за нереабілітуючих підстав, у зв`язку з закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2018 року провадження у справі відносно позивача закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в АТ «СК «Країна».
 
10 липня 2018 року позивач звернулася до АТ «СК «Країна» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, а 21 грудня 2018 року, із заявою щодо погодження розміру страхового відшкодування, в якій погодилась із запропонованим відповідачем розміром страхового відшкодування в сумі 31 400 грн.
 
Проте, листом відповідача за № 765 від 21 січня 2019 року позивачу відмовлено у виплаті вже погодженої суми страхового відшкодування, оскільки згідно з постановою Вишгородського районного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито за закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП та вину ОСОБА_2 в судовому засіданні не доведено.
 
Позивач вважає зазначені підстави такими, що не відповідають фактичним обставинам, оскільки, провадження по справі було закрито з нереабілітуючих підстав, а вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_2 керувала автомобілем «BMW», н.з. НОМЕР_1 та проїжджаючи перехрестя з вул. Лісова прямо на дозволений сигнал світлофора, не надала можливості автомобілю Шевроле, н.з. НОМЕР_2 під її керуванням закінчити маневр проїзду перехрестя та допустила зіткнення з останньою.
 
Таким чином, позивач вважає, що факт закриття провадження по справі відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП з нереабілітуючих підстав (п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП) за закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП є фактом, що свідчить про наявність її вини у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому відмова відповідача у виплаті їй страхового відшкодування є необґрунтованою та безпідставною.
 
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року (т. І а.с. 144-148) позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено, стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_1 31 400 грн. страхового відшкодування, 6 000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката та 768 грн. 40 коп. судового збору.
 
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 21 жовтня 2022 року АТ «СК «Країна» направило апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просило рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову, відмовити.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що за фактом вчинення ДТП від 07 липня 2018 року за участю забезпеченого транспортного засобу ВМW Х4 під керуванням ОСОБА_2 , Вишгородським районним судом Київської області від 27 вересня 2018 року у справі № 363/2730/18 прийнято постанову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Приймаючи вказану постанову, суд не досліджував причини та обставини ДТП, не зробив жодних висновків за даним фактом та не встановив настання цивільно-правової відповідальності водія ОСОБА_2 .
 
Скаржник зазначає, що постановою Вишгородського районного суду Київської області від 27 вересня 2018 року у справі № 363/2730/18, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. При цьому, під час судового розгляду, троє свідків надали пояснення, відповідно до яких, ДТП виникла внаслідок порушення позивачем ПДР України, а саме проїзд на забороню вальний сигнал світлофора з перевищенням швидкості. Вказані покази свідків не були спростовані позивачем під час перегляду зазначеної постанови. Скасовуючи постанову суду першої інстанції про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції було неправильно кваліфіковано пункт ПДР України. Наявність вини позивача у ДТП, підтверджується повідомленнями про ДТП обох учасників ДТП з описом події та схеми місця ДТП, їх власними письмовими поясненнями, письмовими поясненнями свідків ДТП, фото таблицями пошкодженого транспортного засобу позивача, яким судом першої інстанції не була надана відповідна оцінка. 
 
Скаржник зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, товариство звертало увагу суду на зовнішній вигляд автомобіля позивача після ДТП, за характером пошкоджень якого, важко погодитись із думкою, що саме автомобіль позивача знаходився на перехресті першим, а тому, водій ОСОБА_2 мала надати йому перевагу, як автомобілю, який завершував проїзд перехрестя. Наслідки ДТП у вигляді матеріальної шкоди, завданої автомобілю позивача, перебувають у причинному зв`язку саме із її діями.  
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.
 
Відзиву подано не було.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення  в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для  її задоволення, виходячи з наступного.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, яка відбулася 07 липня 2018 року, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому, відмова страхової компанії у виплаті позивачу суми страхового відшкодування, з тих підстав, що згідно з постановою Вишгородського районного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито за закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, є незаконною. Суд зазначив, що згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2127570 від 28 лютого 2018 року ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну складає 100 000 грн., франшиза - нуль грн. Також, суд першої інстанції врахував лист  ПАТ «СК «Країна» від 02 квітня 2019 року № 3758, згідно якого, між ОСОБА_1 і ПАТ «СК Країна» було досягнуто згоди про розмір страхового відшкодування - 31 400 грн.
 
Колегія суддів погоджується  з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке. 
 
Судом встановлено, що   ОСОБА_1 є власником автомобіля Шевроле Авео, н.з. НОМЕР_2 (а.с. 09).
 
Відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року у справі № 363/2729/18, 07 липня 2018 року о 18 год.20 хв. в с. Хотянівка, перехрестя вулиць Лісової та Валової, ОСОБА_2 керувала автомобілем «BMW», н.з. НОМЕР_1 та проїжджаючи перехрестя з вул. Лісова прямо на дозволений сигнал світлофора, не надала можливості автомобілю «Шевроле», н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 закінчити маневр проїзду перехрестя та допустила зіткнення з останньою. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно з зазначеною постановою, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито за закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП (а.с. 10).
 
Постановою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2018 року у справі № 33/824/991/2018  постанову Вишгородського районного суду Київської області від 27 вересня 2018 року відносно ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП скасовано, провадження у справі щодо ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно показань учасників ДТП  та свідків у справі, а також матеріалів справи ОСОБА_4 не порушувала вимог п. 16.5 ПДР України, так як згідно зібраних у справі доказів саме вона завершувала проїзд перехрестя, а порушення інших вимог ПДР України їй не інкримінується. Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції, дійшовши до висновків про доведеність вини водія ОСОБА_4 у скоєнні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, взяв до уваги пояснення свідків та потерпілої ОСОБА_2 , які зазначали що ОСОБА_4 перетинала перехрестя на червоний сигнал світлофору, фактично відшукував нові докази її винуватості у порушенні іншого пункту Правил дорожнього руху України, чим явно вийшов за межі протоколу, є обґрунтованими. Вина ОСОБА_4 у порушенні п. 16.5 ПДР України не доведена, в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та причинно-наслідковий зв`язок з наступившими наслідками. Крім того, згідно постанови Вишгородського районного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року, яка вступила в законну силу, провадження по даній ДТП відносно ОСОБА_2 закрито з нереабілітуючих підстав - за п. 7 ст. 247 КУпАП.(а.с. 11-12).
 
Із полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2127570 від 28 лютого 2018 року вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в АТ «СК «Країна». Страхова сума за шкоду заподіяну майну, становить 100 000 грн. Франшиза - 0 грн.. (а.с. 13, 173).
 
Відповідно до листа АТ «СК «Країна» за № 765 від 21 січня 2019 року,  ОСОБА_1 відмовлено у виплаті суми страхового відшкодування, оскільки, згідно з постановою Вишгородського районного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито за закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП та вину ОСОБА_2 в судовому засіданні не доведено (а.с. 14).
 
Відповідно до листа ПАТ «СК «Країна» від 02 квітня 2019 року № 3758, між ОСОБА_1 і ПАТ «СК Країна» було досягнуто згоди про розмір страхового відшкодування у сумі 31 400 грн. (а.с. 15).
 
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
 
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України  майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки № 4 від 01.03.2013 року визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
За частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».
Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18)
У справі, що переглядається, суд першої інстанції правильно вважав, що не притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП не свідчить про відсутність її вини у завданні шкоди, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що постановою Вишгородського районного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року у справі № 363/2729/18, якою провадження про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, закрито за закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, встановлено, що 07 липня 2018 року о 18 год.20 хв. в с. Хотянівка, перехрестя вулиць Лісової та Валової, ОСОБА_2 керувала автомобілем «BMW», н.з. НОМЕР_1 та проїжджаючи перехрестя з вул. Лісова прямо на дозволений сигнал світлофора, не надала можливості автомобілю «Шевроле», н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 закінчити маневр проїзду перехрестя та допустила зіткнення з останньою. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказана постанова набрала законної сили 23 жовтня 2018 року.
Також, судом першої інстанції було взято до уваги постанову Київського апеляційного суду від 05 листопада 2018 року, яка набрала законної сили, та якою встановлено, що згідно показань учасників ДТП та свідків у справі, а також матеріалів справи ОСОБА_4 не порушувала вимог п. 16.5 ПДР України, так як згідно зібраних у справі доказів саме вона завершувала проїзд перехрестя, а порушення інших вимог ПДР України їй не інкримінується. Вина ОСОБА_4 у порушенні п. 16.5 ПДР України не доведена, в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та причинно-наслідковий зв`язок з наступившими наслідками. 
 
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
            
Зазначене свідчить про наявність у діях ОСОБА_2 вини у вчиненні ДТП, яка відбулася 07 липня 2018 року за участю автомобілів BMW, під керуванням останньою, та автомобіля Шевроле, під керуванням позивача.
 
Також слід зазначити, що з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій статті 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.
 
Верховний Суд у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 645/6088/18 (провадження № 61-8502св21) зазначив, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
 
Однак, відповідачем не було надано належних доказів щодо відсутності в діях ОСОБА_2 вини у вчиненні ДТП.
Відповідно до абз. 1 ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі ст. 29 вказаного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
 
Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
 
Судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечується сторнами, що між ОСОБА_1 та ПАТ «СК Країна» було досягнуто згоди про розмір страхового відшкодування у сумі 31 400 грн. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно застосувавши норми матеріального права, врахувавши правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах, повно та всебічно встановивши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
 
Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що приймаючи постанову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , суд не досліджував причини та обставини ДТП, не зробив жодних висновків за даним фактом та не встановив настання цивільно-правової відповідальності водія ОСОБА_2 , оскільки вказаною постановою встановлено, що 07 липня 2018 року о 18 год.20 хв. в с. Хотянівка, перехрестя вулиць Лісової та Валової, ОСОБА_2 керувала автомобілем «BMW», н.з. НОМЕР_1 та проїжджаючи перехрестя з вул. Лісова прямо на дозволений сигнал світлофора, не надала можливості автомобілю «Шевроле», н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 закінчити маневр проїзду перехрестя та допустила зіткнення з останньою. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Зазначена постанова набрала законної сили 23 жовтня 2018 року, у зв`язку з чим, вказана обставина не підлягає доказуванню під час розгляду даної справи.
 
Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що із зовнішнього вигляду автомобіля позивача після ДТП, за характером його пошкоджень, важко погодитись із думкою, що саме автомобіль позивача знаходився на перехресті першим, а тому, водій ОСОБА_2 мала надати йому перевагу, як автомобілю, який завершував проїзд перехрестя, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2018 року у справі № 33/824/991/2018 встановлено, що згідно показів свідків ДТП та свідків у справі, а також матеріалів справи, ОСОБА_4 не порушувала вимог п. 16.5 ПДР України, так як згідно зібраних у справі доказів, саме вона завершувала проїзд перехрестя, а порушення інших вимог ПДР України їй не інкримінується.  
 
Посилання скаржника на те, що наслідки ДТП у вигляді матеріальної шкоди, завданої автомобілю позивача, перебувають у причинному зв`язку саме із її діями, є лише припущеннями скаржника, які не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.  
 
Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що під час розгляду судом першої інстанції справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, троє свідків надали пояснення, відповідно до яких, ДТП виникла внаслідок порушення позивачем ПДР України, а саме проїзд на заборонювальний сигнал світлофора з перевищенням швидкості, оскільки вказана постанова суду першої інстанції була скасована постановою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2018 року, якою встановлено, що згідно показів свідків ДТП та свідків у справі, а також матеріалів справи, ОСОБА_4 не порушувала вимог п. 16.5 ПДР України, так як згідно зібраних у справі доказів, саме вона завершувала проїзд перехрестя, а порушення інших вимог ПДР України їй не інкримінується.
 
Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що наявність вини позивача у ДТП, підтверджується повідомленнями про ДТП обох учасників ДТП з описом події та схеми місця ДТП, їх власними письмовими поясненнями, письмовими поясненнями свідків ДТП, фото таблицями пошкодженого транспортного засобу позивача, оскільки вказані докази були оцінені судом апеляційної інстанції під час перегляду постанови Вишгородського районного суду Київської області від 27 вересня 2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. При цьому, дослідивши вищевказані докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 не порушувала вимог п. 16.5 ПДР України, так як згідно зібраних у справі доказів, саме вона завершувала проїзд перехрестя, а порушення інших вимог ПДР України їй не інкримінується. Постанова Київського апеляційного суду від 05 листопада 2018 року набрала законної сили, а відтак, обставини встановлені у ній, не підлягають доказуванню.
 
Доводів щодо скасування рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу, скаржником не наведено, а відтак, оскаржуване рішення суду у зазначеній частині, судом апеляційної інстанції не переглядається. 
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.
 
Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим. 
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»- залишити без задоволення.
 
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

 
Суддя-доповідач:                                                                           І.М. Вербова

Судді:                                                                                                           Т.О. Невідома

                       В.А. Нежура