ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа №320/4128/21                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року                                                                      м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді                                                                      Ключковича В.Ю.,
суддів                                                                                          Беспалова О.О.,
                                                                                                    Грибан І.О.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року, прийнятого у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області в якому просив суд:
визнати протиправною бездіяльність відповідача у нарахуванні та виплаті недоплаченої грошової щорічної разової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову щорічну разову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги у розмірі 9 464 грн.
здійснити судовий контроль за виконанням винесеного судового рішення по даній справі і встановити строк для відповідача для надання суду звіту про виконання судового рішення.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, відтак підлягає скасуванню, а в задоволенні позову слід відмовити.
Відповідач вказує, що виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України на 2021 рік.
Порядок виплати грошової допомоги, зокрема, ветеранам війни у 2021 році та її розмір визначено постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2021 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 08.04.2021 №325, що прийнята на виконання вимог Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ, та на час проведення виплат зазначеної допомоги не була скасована судом.
Відповідач вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідно до Постанови Кабінету міністрів України «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" №112, Управління не здійснювало нарахування разової грошової допомоги до 5 травня позивачу, а лише провело її виплату.
Крім того, оскільки позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України то й пенсійний фонд і надіслав на електронну пошту управління 10.04.2021 списки осіб, які мають право на отримання разової щорічної грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у 2021 році. У вищевказаних списках зазначено: прізвище, ім`я, по батькові, а також визначений розмір грошової допомоги, який підлягає виплаті.
Судом першої інстанції при задоволенні вимог позивача щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі вісім мінімальних пенсій за віком не врахувано норми, передбачені бюджетним законодавством та постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2021 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 08.04.2021 №325, що є чинною на теперішній час, чим неправильно застосував норми матеріального права.
Таким чином, керуючись вимогами чинного законодавства України, а саме постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2021 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 08.04.2021 №325, паспортом бюджетної програми на 2021 рік «Щорічна разова грошова допомога ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань та соціальна допомога особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною», кошторисними призначеннями та планом асигнувань для виплати грошової допомоги, Управління лише здійснило виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня позивачу у розмірі 3 906 гривень на підставі списків поданих пенсійним органом, та не мало і не має технічної можливості внести зміни до вже призначеного розміру допомоги. Кошти були перераховані на особовий рахунок позивача у банківській установі за місцем отримання пенсії.
Також судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що щорічна допомога є разовою, і чинним законодавством не передбачена можливість повторних виплат чи доплат даної допомоги у поточному році при зміні її розміру вже після призначення та виплати. Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік», який набрав чинності 01.01.2021 з наступними змінами, не передбачено збільшення видатків на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня.
Таким чином, Управління не має можливості здійснювати виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі більшому ніж передбачено кошторисними призначеннями та планом асигнувань, оскільки не є головним розпорядником коштів по даній виплаті та не здійснює бюджетні призначення, а належним органом, який може нести відповідальність у цьому випадку, є Мінсоцполітики.
Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради з своєї сторони може тільки за наявності бюджетного призначення перерахувати суму на особовий рахунок позивача, якщо будуть кошти на розрахунковому рахунку в Управлінні, для виплати по бюджетній програмі «щорічна разова грошова допомога ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань».
Отже, управління соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради, вважає свої дії правомірними у здійснені позивачу виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році, відповідно до законодавства.
Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.
Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Ватутінським РУ ГУМВС України в місті Києві 26.08.1999.
Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (Категорія 1), що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 від 26.02.1993, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1), що підтверджується вкладкою до посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на НОМЕР_3 від 25.12.2003 та є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 06.10.2009, що дає йому право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі №1-247/2018 (3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У зв`язку з цим позивач 12.03.2021 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок виплаченої йому грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік в розмірі, визначеному Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ, проте отримав відмову, викладену у листі від 16.03.2021 №619/07-04, з посиланням на те, що розмір цієї допомоги визначався постановами Кабінету Міністрів України.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суд з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги використав правові висновки Великої Палати Верховного Суду у вищевказаній постанові від 13.01.2021 у зразковій справі №440/2722/20 та прийшов до висновку, що оскільки позивач має право на отримання у 2020 році разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ у редакції Закону №367-ХІV, а відповідач здійснив таку виплату у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" №112, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині перерахунку та виплати такої допомоги за 2020 рік.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
На виконання ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина 2 ст. 95 Конституції України встановлює, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.
Пунктом 3 ст. 116 Конституції України визначено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.
Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 №3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.
Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).
01.01.1999 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №367-ХІV (далі - Закон №367-ХІV), яким статтю 13 Закону №3551-XII доповнено частиною в такій редакції: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком».
Підпунктом «б» пп. 2 п. 20 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №107-VI) текст вказаної вище частини статті 13 Закону №3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом «б» підпункту 2 пункту 20 розділу ІІ Закону №107-VI, визнані неконституційними.
Протягом 2012-2014 років на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення статті 13 Закону №3551-XII застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами ч. 1 ст. 17 Закону №3551-XII фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.
Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються Бюджетним Кодексом України (далі - БК України).
Згідно із пп. 5 п. 63 розділу І Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 №79-VIII розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Конституційний Суд України Рішенням від 27.02.2020 №3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
При цьому Конституційний Суд України у пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного Рішення, посилаючись на положення свого Рішення від 22.05.2008 №10-рп/2008, дійшов висновку про те, що БК України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.
Таким чином, на час виникнення спірних відносин Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 відновлено дію ч. 5 ст. 13 Закону №3551-XII у редакції Закону №367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.
Водночас Кабінет Міністрів України у Постанові «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" №112 (далі - Постанова №112) установив, що у 2020 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом №3551-XII, особам з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи здійснюється у розмірі 3 640 грн. (пп. 1 п. 1), тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено ч. 5 ст. 13 Закону №3551-XII.
Отже, на час виплати позивачу у 2020 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон №3551-XII і Постанова №112.
Втім, виходячи з загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни у 2020 році слід застосовувати не Постанову №112, а Закон №3551-XII, який має вищу юридичну силу.
Отже, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що разова грошова допомога до 5 травня у 2020 році повинна виплачуватися особам з інвалідністю внаслідок війни у розмірі, встановленому ч. 5 ст. 13 Закону №3551-XII у редакції Закону №367-ХІV.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.01.2021 у справі №440/2722/20.
За приписами ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Статтею 7 Закону України від 14.11.2019 №294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2020 року - 1 638 гривень.
Отже, з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 №3-р/2020 розмір разової грошової допомоги до 5 травня особам з інвалідністю другої групи внаслідок війни - вісім мінімальних пенсій за віком у 2020 році становить 13 104 грн. (1 638,00 грн. * 8). Сума недоотриманих позивачем коштів становить 9 464 грн. Виплата позивачу в 2020 році разової грошової допомоги у сумі 3 640 грн. не відповідає ст. 12 Закону №3551-ХІІ та свідчить про порушення його прав на отримання такої допомоги у належному розмірі.
Щодо доводів апеляційної скарги, що відповідач не проводить виплату разової грошової допомоги до 5 травня, а лише здійснює перерахування разової грошової допомоги ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», колегія суддів зазначає наступне.
За приписами ч. 1 ст. 17-1 Закону №3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
Згідно з п. 1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №423 (далі - Положення №423) Мінсоцполітики є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, усиновлення та захисту прав дітей, запобігання насильству в сім`ї, протидії торгівлі людьми, відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики щодо пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, соціального захисту ветеранів війни та осіб, на яких поширюється дія Закону №3551-XII в частині організації виплати їм разової грошової допомоги, соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, які звільняються, осіб, звільнених з військової служби, у сфері здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, у сфері здійснення державного контролю за додержанням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки та з питань захисту прав дітей.
Підпунктом 41 п. 4 Положення №423 встановлено, що Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань організовує виплату до 5 травня разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону №3551-XII.
Отже, Мінсоцполітики перераховує кошти регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які здійснюють безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій, а тому управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат є органами, уповноваженими здійснювати виплату вказаної допомоги.
Як не заперечується учасниками справи, у спірних правовідносинах безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році позивачу здійснив відповідач як уповноважений на те орган.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були належні правові та фактичні підстави для висновку про протиправність дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році як особі з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни у розмірі, меншому ніж передбачено ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та відповідно для задоволення позову.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, та не підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.
У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи відповідача 1 не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                          О.О. Беспалов

                                                                                                    І.О. Грибан