справа № 363/3478/21
головуючий у суді І інстанції Свєтушкіна Д.А.
провадження № 22-ц/824/9531/2022
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
07 грудня 2022 року                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Мостової Г.І., 
суддів Коцюрба О.П., Лапчевської О.Ф.,
за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О., 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гаврищук Наталії Євгенівни на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 червня 2022 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семащук Світлани Володимирівни про визнання права спадкоємця на державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та зобов`язання вчинити певні дії, -
в с т а н о в и в :
У серпні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гаврищук Н.Є., звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семащук С.В., у якому просив:
визнати за ОСОБА_1 право на державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221889000:19:250:0002, що входить до складу спадщини ОСОБА_2 ;
зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семашук С.В. завести спадкову справу на підставі заяви ОСОБА_1 ;
зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семашук С.В. та видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно ОСОБА_2 , а саме: на право на державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221889000:19:250:0002.
Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 . Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 0,12 га, кадастровий номер 3221889000:19:250:0002, яка була передана у приватну власність матері позивача за розпорядженням голови Вишгородської районної державної адміністрації від 22 листопада 2006 року № 684. Згідно з даними Державного земельного кадастру інформація щодо документа, який посвідчує право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку відсутня. 
Станом на день смерті право власності на нерухоме майно у ОСОБА_2 не виникло, за виключенням факту передачі земельної ділянки на підставі розпорядженням голови Вишгородської районної державної адміністрації від 22 листопада 2006 року № 684 у власність. 
Станом на день відкриття спадщини померлій особі належало право на державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. Померлою не було вчинено заповіту, у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з заявою про відкриття спадкової справи та видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті матері, однак у відкритті спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено з підстав не подачі заяви про прийняття спадщини в установлений законом строк. 
Оскільки відповідач відмовив у заведенні спадкової справи це позбавило можливості позивача скористатися своїм правом на реєстрацію права власності, тому він був змушений звернутись з цим позовом до суду.
 
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 червня 2022 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини в установлений законодавством шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини та не проживав з померлою за однією адресою на час відкриття спадщини, тобто вважається таким, що спадщину не прийняв, питання про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачем не піднімалося, окрім того позивачем не надано суду доказів та не подано клопотань щодо витребування цих доказів, на підтвердження обставин звернення ним до нотаріуса з документом (документами), зазначеним (зазначеними) у підпункті 2.1 пункту 2 глави 10 розділу II Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22 листопада 2012 року, що є підставою для заведення спадкової справи.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Гаврищук Н.Є. подала апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 червня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що до документів, що є підставою для заведення спадкової справи є подана першою заява (повідомлення, телеграма) про видачу свідоцтва про право на спадщину.
Звернення позивача до відповідача із заявою про відкриття спадкової справи та видачу свідоцтва про право па спадщину судом встановлено на підставі наявних у справі документів та визнано відповідачем, тобто ці обставини не підлягали додатковому доведенню.
Факт того, що заява позивача щодо заведення спадкової справи була подана першою, також не заперечувався відповідачем, крім цього останнім не надано доказів, які б спростовували це твердження позивача.
Відповідач у разі наявності факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом станом на дату звернення позивача із заявою щодо відкриття спадкової справи, мав відмовити позивачу у відкритті спадкової справи з цієї підстави, роз`яснивши при цьому позивачеві його право на подачу відповідної заяви за місцем знаходження спадкової справи.
У листі відповідача від 12 квітня 2021 року наданому позивачеві у відповідь на звернення щодо заведення спадкової справи, інформація про наявність відкритої спадкової справи не вказана, право на подачу заяви за місцезнаходженням спадкової справи не роз`яснено.
У позивача не було підстав вважати, що заява позивача не була подана першою, а відповідно, доводити факт відсутності інших заяв щодо відкриття спадкової справи.
У разі наявності підстав для спростування зазначеного вище твердження позивача, відповідачем мало б бути надано докази існування відкритої спадкової справи станом на 12 квітня 2021 року. Вказані докази відповідачем суду надані не були.
Суд міг з метою всебічного розгляду справи та ухвалення справедливого рішення, зобов`язати відповідача надати докази, якими б підтверджувався факт наявності спадкової справи та інших осіб, що мають право на спадщину.
 
Також від представника ОСОБА_1 - адвоката Гаврищука Н.Є. надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, у яких ним заявлене клопотання про долучення до апеляційної скарги Витягу зі спадкового реєстру від 01 вересня 2022 року.
Клопотання мотивоване тим, що указаний доказ не був наданий позивачем при розгляді справи у суді першої інстанції, зважаючи на положення часини 4 статті 81 ЦПК України, якою встановлено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення них дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Відповідачем при розгляді судом першої інстанції не надавались докази, якими б спростовувався факт того, що позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 та факт того, що права на реєстрацію права власності на земельну ділянку, що входить до складу спадкового майна, на час розгляду справи не прийняті ані іншими спадкоємцями, ані територіальною громадою, у суду першої інстанції були всі підстави визнати обставину, на яку посилався Позивач (обставину відсутності інших спадкоємців) встановленою.
Згідно з частиною 8 статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача.
Пунктом 6 частини 2 статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Системний аналіз змісту пункту 6 частини 2 статті 356, частин 1-3 статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
З матеріалів цивільної справи вбачається, що така розглядалася у загальному позовному провадженні.
Відповідно до частин 2, 4, 5 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. 
У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Під час звернення позивача до суду апеляційної інстанції з клопотанням про долучення указаних доказів ним не надано доказів неможливості подання таких до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, у зв`язку з чим апеляційним судом такі не приймаються та підлягають залишенню без розгляду, як подані після закінчення процесуальних строків.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.
Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 09 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_2 .
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28 квітня 2021 року ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,12 га, кадастровий номер: 3221889000:19:250:0002, місце розташування: Ясногородська сільська рада, Вишгородський р-н, Київська область, на підставі розпорядження голови Вишгородської районної державної адміністрації Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 22 листопада 2006 року, № 684.
Згідно з інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 10 серпня 2021 року, земельна ділянка площею 0,12 га, кадастровий номер: 3221889000:19:250:0002, місце розташування Київська область, Вишгородський р-н, Ясногородська сільська рада інформація про дату державної реєстрації права, номер запису про право та орган, що здійснив державну реєстрацію права відсутня, власник - ОСОБА_2 ..
Відповіддю приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семащук С.В. від 12 квітня 2021 року вих. № 13/01-16 на звернення ОСОБА_1 про відкриття спадкової справи та видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 , приватним нотаріусом роз`яснено ОСОБА_1 , що оскільки він не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини в установлений законодавством шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини та не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, він вважається таким, що спадщину не прийняв. У зв`язку з чим станом на даний час відкрити спадкову справу та видати свідоцтво про право на спадщину не виявляється можливим.
 
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив визнати за ним право на державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що входить до складу спадщини ОСОБА_2 , зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семашук С.В. завести спадкову справу та видати свідоцтво про право на спадщину.
Зокрема, на переконання позивача, він у порядку спадкування має право на земельну ділянку кадастровий номер 3221889000:19:250:0002.
Відповідачем у цій справі позивач зазначив Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семащук С.В.
Відповідно до частин 1, 2 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 полягають у визнанні за ним права на державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та зобов`язанні нотаріуса видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом, що залишилась після смерті його матері.
Отже, цивільно-правовий інтерес позивача з огляду на сформульовані ним предмет і підстави позову полягає у захисті свого майнового права як спадкоємця своєї матері.
При цьому  ОСОБА_1 пред`явив позов саме до приватного нотаріуса, яка у своїй відповіді повідомила йому про пропуск ним шестимісячного строку на прийняття спадщини після смерті його матері.
Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».
Частиною 1 статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.
Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб`єктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір. Саме таке процесуальне правило визначення суб`єктного складу осіб наведене у статті 50 Закону України «Про нотаріат».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) зроблено висновок, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має бути ефективним, тобто призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб.
Судом першої інстанції залишено поза увагою те, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семашук С.В. не є належним відповідачем за такими вимогами, у зв`язку з чим у задоволенні позову до вказаного відповідача необхідно було відмовити саме з цієї підстави.
Суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до приватного нотаріуса, проте помилилися з мотивами такої відмови, а тому оскаржене судове рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Відповідно до частини 1, 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
 
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, але виключно в частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гаврищук Наталії Євгенівни задовольнити частково.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 червня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   
 
Дата складення повного судового рішення 28 грудня 2022 року.

 
Головуючий                                                                                     Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                                        О.П. Коцюрба
 
                                                                                          О.Ф. Лапчевська