КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №758/8789/22                                                                                   Головуючий у І інстанції - Бузунко О.А.
апеляційне провадження №33/824/590/2023                                            Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
20 січня 2023 року суддя Київського апеляційного суду Приходько К.П., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , переглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року, якою
 
                                                                          ОСОБА_1 ,
                                                                         ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина
                                                                         України, який проживає за адресою:  
АДРЕСА_1 
 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1    ст.173-2 КУпАП, та на якого накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн., -  
 
установив:
      
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 28 вересня 2022 року серії АПР18 №359710, 28 вересня 2022 року приблизно о 20 год. 30 хв., ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 вчинив конфлікт з тещею ОСОБА_2 , в стані алкогольного сп`яніння наніс удар ліктем у живіт, виражався нецензурною лайкою, чим вчинив домашнє насильство фізичного характеру адміністративна відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Крім цього, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 28 вересня 2022 року серії ВАВ №489790, 28 вересня 2022 року приблизно о 21 год. 04 хв., ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 вчинив конфлікт з співмешканкою ОСОБА_3 , під час якого виражався нецензурною лайкою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру адміністративна відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП. 
Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 496,20 грн. 
Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що передумовою для виникнення конфліктної ситуації стало проведення ОСОБА_3 ремонтних робіт (заміна вікон на лоджії) в квартирі, в якій сторони спільно проживають.
При цьому, завчасну згоду на проведення ремонтних робіт від апелянта, як співвласника майна ОСОБА_3 не отримувала, про свої наміри апелянта не повідомляла.
Про проведення робіт він дізнався лише тому, що 28 вересня 2022 року залишився працювати вдома, в момент, коли вже почали заносити будівельні матеріали.
Через деякий час від початку робіт, його особисті речі, які знаходилися в кімнаті поруч з лоджією були забруднені будівельним пилом.
Про це апелянт повідомив ОСОБА_3 на що від неї отримав зухвалу відповідь, що це його проблеми.
Зазначив, що ввечері цього дня він став вимагати від ОСОБА_1 привести речі в порядок і відновити їх первісний стан.
Остання відмовилася і їхня розмова переросла у сварку між апелянтом та ОСОБА_3 з спільними образами та лайкою.
Вважає, що саме дії ОСОБА_3 і спровокували конфліктну ситуацію між ними, яка розвивалася протягом дня і згодом переросла у сварку.
Щодо ОСОБА_2 , матері ОСОБА_3 зазначив, що ані безпосередньо під час сварки з ОСОБА_3 , ані під час розгортання конфліктної ситуації взагалі, жодних дій щоб втягнути ОСОБА_2 в конфлікт він не вчиняв, остання ж навпаки намагалася втрутитися в сварку.
Єдине що апелянт сказав ОСОБА_2 , щоб вона не лізла не в свою справу, і не дивлячись на її намагання якого зачепити апелянта чи образити, жодної уваги на неї він більше не звертав.
Звертає увагу на те, що його дії під час цього конфлікту були спрямовані лише на захист власних майнових інтересів від посягань ОСОБА_3 , а його вимоги стосувалися лише і виключно відновлення нею первісного стану його особистих речей, порушеного її діями, а отже були правомірними.
Жодних доказів, які доводили б мій умисел на вчинення домашнього насильства судом не встановлено і не наведено.
У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.  
17 січня 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшли заперечення від ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в яких вона просила залишити постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року без змін.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Правовими приписами ч.1 ст.173-2 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Доводи ОСОБА_1 , викладені в його апеляційній скарзі, апеляційний суд сприймає критично, оскільки вони спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення та вважає його позицію обраною лінією захисту особи, що притягується до адміністративної відповідальності.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 28 вересня 2022 року серії АПР18 №359710, 28 вересня 2022 року приблизно о 20 год. 30 хв., ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 вчинив конфлікт з тещею ОСОБА_2 , в стані алкогольного сп`яніння наніс удар ліктем у живіт, виражався нецензурною лайкою, чим вчинив домашнє насильство фізичного характеру.
Крім цього, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 28 вересня 2022 року серії ВАВ №489790, 28 вересня 2022 року приблизно о 21 год. 04 хв., ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 вчинив конфлікт з співмешканкою ОСОБА_3 , під час якого виражався нецензурною лайкою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру.
Як вбачається з п. 14 ч.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07 грудня 2017 року, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. 
Згідно п. 14 ч. 1 вказаного вище Закону, фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
В суді першої інстанції ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що в нього стався побутовий конфлікт в родині, він не виражався ненормативною лексикою, не завдавав нікому психологічного чи фізичного насильства. 
Сварка була спровокована поведінкою ОСОБА_3 , яка неохайно ставилася до його речей.
ОСОБА_3 пояснила, що того дня ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння спровокував сварку. 
Спочатку були словесні образи з використанням ненормативної лексики, чим було спровоковано у неї стрес та пригнічений стан. 
Потім ОСОБА_1 , проходячи повз її матері - ОСОБА_2 - вдарив її в живіт. 
Дії психологічного характеру ОСОБА_1 відносно неї вчиняє постійно.
ОСОБА_2 пояснила, що того дня між її донькою ОСОБА_3 та її колишнім чоловіком - ОСОБА_1 сталася сварка, під час якої він ненормативно виражався в сторону ОСОБА_3 , обзивав її непристойними словами, чим спричинив їй стрес. 
Відносно неї ОСОБА_1 під час сварки, проходячи повз, наніс удар ліктем в живіт, зробивши це навмисно. 
При цьому потерпіла додала, що на її адресу ОСОБА_1 постійно висловлюється словами, які принижують її гідність.
Матеріали справи містять заяву на ім`я начальника Подільського УП ГУНП у місті Києві підполковнику поліції Ю. Трембіцького від ОСОБА_2 , де остання зазначає, що 28 вересня 2022 року ОСОБА_1 прийшов ввечері в стані алкогольного сп`яніння, став пред`являти претензії до її доньки з приводу встановленого блоку (утеплення лоджії).
ОСОБА_2 була присутня при їх сварці.
Коли ОСОБА_1 виходив з кімнати і проходив повз ОСОБА_2 , то штрикнув її ліктем в бік під дих, внаслідок чого у неї піднявся тиск 188/93.
Крім цього, ОСОБА_1 неодноразово її обзиває матом, навіть в присутності її онука, якому 9 років.
Також, матеріали справи містять заяву на ім`я начальника Подільського УП ГУНП у місті Києві підполковнику поліції Ю. Трембіцького від ОСОБА_3 , де остання зазначає, що її колишній чоловік ОСОБА_1 , який проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 , після розлучення систематично вживає алкогольні напої, провокує сварки з нею та її матір`ю, лається, вживаючи ненормативну лексику в присутності неповнолітньої дитини, застосовує фізичне насильство. 
З рапорту старшого інспектора СПДН Подільського УП ГУНП у м. Києві, лейтенанта поліції Д. Матвієнка вбачається, що 28 вересня 2022 року перебуваючи на добовому чергуванні в складі групи «Наньйон-МГР-007» було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_2 , де за попередньою інформацією було скоєно домашнє насильство.
Прибувши на місце події було виявлено ОСОБА_1 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння.
ОСОБА_1 повідомила, що її співмешканець ОСОБА_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а саме, не знайшовши власні речі на балконі будинку почав звинувачувати свою співмешканку    ОСОБА_3 .
Враховуючи вказані докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про вчинення ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 дій психологічного характеру, які завдали шкоди психічному здоров`ю останньої, а також вчинення ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 дій фізичного характеру, які завдали шкоди фізичному здоров`ю останньої та доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Так, суддя першої інстанції, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 дослідив докази, які наявні в матеріалах справи, дав цим доказам належну оцінку та виклав у постанові висновки щодо винуватості особи з посиланням на конкретні докази та вимоги закону.
Відповідно до п.6 ч.3 ст.6 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07 грудня 2017 року, до інших органів та установ, на які покладаються функції із здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, належать в тому числі і суди.
У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року, які з урахуванням положень ст.ст. 8, 9 Конституції України, ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Попри невизнання вини ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.173-2 КУпАП є обґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини справи, є голослівними та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи.
У відповідності до ст.23 КУпАП, метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
За змістом ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. 
Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу дотримані у повній мірі. 
Доказів на спростування висновків районного суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.
Із огляду на вищезазначене, постанова районного суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.     
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-    
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Суддя Київського апеляційного суду                                                               К.П. Приходько