ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ 
"29" грудня 2022 р.           Справа№ 910/12569/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Демидової А.М. 
          Ходаківської І.П. 

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи 
на рішення Господарського суду міста Києва суду міста Києва від 09.11.2021 (повний текст рішення складено та підписано 09.11.2021) 
у справі  №910/12569/21 (суддя Гулевець О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів»
до Акціонерного товариства «Українська залізниця»
про стягнення 85 774, 43 грн,
                                                               ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 81  051,16 грн грошових коштів, 1  793,76 грн інфляційних втрат, 659,51 грн 3% річних та 2  270,00 грн судового збору. 
Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що він є постачальником електричної енергії, який діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №429 від 14.06.2018. 
27.03.2019 між позивачем (Постачальником) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» (Оператор системи розподілу) укладено Договір про надання послуг з розподілу електричної енергії №31 (далі по тексту - Договір №31). 
01.01.2019 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ» укладено Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №310110053УЗ (далі по тексту - Договір №310110053УЗ). 
В порушення умов Договору №310110053УЗ Товариство з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ» не сплачувало за спожиту електричну енергію, розподілену мережами відповідача у зв`язку із чим позивач звертався до ВП «Київське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» АТ «Українська залізниця» із вимогами №04.2/3962 від 28.07.2020, №04.2/4248 від 19.08.2020 про припинення електроживлення Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ». Листом від 18.08.2020 №ЕЕЦ-17/2975 ВП «Київське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» АТ «Українська залізниця» відмовило позивачу у задоволені вимоги про припинення електроживлення Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ» у зв`язку з відсутністю можливостей. 
Як зазначає позивач, за період з вересня 2020 по грудень 2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ» спожито електричну енергію на суму 81  051,61 грн, про що складено відповідні Акти прийняття-передавання товарної продукції та рахунки на оплату. 
У зв`язку із наявністю заборгованості у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ» перед позивачем на суму 81  051,61 грн, останній звернувся до Господарського суду Чернігівської області із позовом про стягнення заборгованості зі сплати за електричну енергію.     
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 15.02.2021 у справі №927/1177/20 у задоволенні позову відмовлено повністю, з огляду на те, що Оператор системи не виконав вимогу позивача щодо припинення послуги з розподілу електричної енергії, доказів неможливості такого припинення суду не надано, а тому суд дійшов висновку про те, що не відключення ТОВ «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ» від електроспоживання відбулось з вини Оператора системи розподілу та відповідно до п. 6.5 Договору №31 претензії щодо відшкодування вартості обсягів електричної енергії, використаних відповідачем у вересні-жовтні 2020, позивач має пред`являти саме до Оператора системи розподілу. 
Крім того, позивач нарахував відповідачу 1  793,76 грн інфляційних втрат за період з 13.04.2021 по 20.07.2021 та 659,51 грн 3 % річних за період з 13.04.2021 по 20.07.2021 на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України). 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/12569/21 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача кошти у сумі 81 051,16 грн, 3% річних у сумі 659,51 грн, інфляційні втрати у сумі 1 217,87 грн та судовий збір у розмірі 2 194, 68 грн.  В іншій частині позовних вимог суд відмовив.
Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність правових підстав для покладення обов`язку згідно з п. 6.5 Договору №31 з оплати послуг розподілу електричної енергії, яка фактично була надана споживачу у результаті несвоєчасного його відключення, на відповідача.
Крім того, суд першої інстанції здійснивши перевірку правильності нарахування позивачем відповідачу 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та часткове стягнення інфляційних втрат, оскільки індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.   
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/12596/21. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/12596/21. 
Обгрунтовуючи вимоги та доводи апеляційної скарги апелянт посилається те, що позивач не навів та не довів належними та допустимими доказами обсягу електричної енергії, спожитої Товариством з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ» за період з вересня по грудень 2020, вартість якої заявлена до стягнення.  
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/12569/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12569/21.  Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 до надходження матеріалів справи №910/12569/21 до Північного апеляційного господарського суду.
12.01.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/12569/21.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 поновлено Акціонерному товариству «Українська залізниця» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі  №910/12569/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі  №910/12569/21.  Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі  №910/12569/21 на час апеляційного провадження. Призначено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі  №910/12569/21 без повідомлення учасників справи.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, Указом від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 у зв`язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Сітайло Л.Г. у відпустках та вихід у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.07.2022, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/12569/21.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2022 для розгляду справи №910/12569/21 сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Куксов В.В., судді: Яковлєв М.Л., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/12569/21 прийнято до провадження у визначеному складі. 
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного суду від 12.10.2022 №09.1-07/403/22 на підставі рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2022 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/12569/21.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» у справі №910/12569/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/12569/21 прийнято до провадження у визначеному складі.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України) учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався відзив на апеляційну скаргу не подав, що не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Виходячи вищевикладені норми та предмет позову, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, про що зазначено в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 у даній справі. 
Згідно ч. 1 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши вимоги та доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
          Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до Законів України «Про ринок електричної енергії», «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №429 від 14.06.2018 позивач є постачальником електричної енергії споживачам.
          З метою виконання покладених на позивача спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії відповідно до ст. 62 Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 №2019-VIII (далі по тексту - Закон №2019-VIII) позивач виконує функцію постачальника універсальної послуги на території Чернігівської області.
          Постачальник надає універсальні послуги за економічно обґрунтованими, прозорими та недискримінаційними цінами, що формуються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, та включають, зокрема, ціну купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії, ціну (тариф) на послуги постачальника універсальних послуг, ціни (тарифи) на послуги оператора системи передачі та оператора системи розподілу відповідно до укладених договорів про падання відповідних послуг.        
01.01.2019 між позивачем (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ» (Споживач) укладено Договір №310110053, який є публічним договором приєднання та встановлює порядок та умови постачання електричної енергії споживачам постачальником та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання споживача до цього договору, згідно із заявою-приєднання, яка є додатком №1 до цього Договору. (а.с. 23-26). 
          Товариство з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ» підписав заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, яка є додатком №1 до Договору №310110053. (а.с. 27). 
          У заяві-приєднанні у розділі «Персоніфіковані дані Споживача» вказано оператора системи, з яким споживач уклав договір розподілу електричної енергії - АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», ЕІС-код як суб`єкта ринку електричної енергії, присвоєний відповідним оператором системи - 62Х3529284365580, зазначено адресу об`єкту - м. Чернігів, вул. Попова, 31, ЕІС-код точок комерційного обліку за об`єктом споживання: 62Z3970371325182, 62Z7584198104431.
          Згідно з п. 2.1 Договору №310110053 Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
          Відповідно до Комерційної пропозиції, що є Додатком №2 до Договору №310110053 постачання електричної енергії здійснюється за регульованими цінами (тарифами) на електроенергію, затвердженими Регулятором, які включають, в тому числі витрати на розподіл електричної енергії. Спосіб оплати здійснюється Споживачем у формі попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку. Попередня оплата здійснюється за 5 днів до початку розрахункового періоду у розмірі повної вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії на відповідний розрахунковий період. Оплата здійснюється на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника, зазначений у Договорі або розрахункових документах. Спосіб оплати послуг з розподілу електричної енергії через Постачальника з наступним переведенням цієї оплати оператору системи розподілу. Термін дії договору до 31.12.2019. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо  за місяць до закінчення терміну дії Договору жодної із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. (а.с. 28).
           27.03.2019 між позивачем (Постачальник) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Енергозбут» Акціонерного товариства «Українська залізниця»  (ОСР) укладено Договір №31, який є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу електричної енергії споживачам постачальника як послуги ОСР. Укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання постачальника до умов цього договору. (а.с. 20-22). 
За умовами п. 2.1 Договору №31 на підставі цього Договору ОСР забезпечує недискримінаційний доступ Постачальника до мереж ОСР з метою реалізації постачальником як суб`єктом роздрібного ринку своїх прав та виконання обов`язків та функцій постачальника електричної енергії по відношенню до споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення ліцензованої діяльності ОСР.
ОСР надає послуги з розподілу електричної енергії споживачам Постачальника, які входять в балансуючу групу Постачальника згідно з реєстром за ЕІС кодами споживачів та їх точок вимірювання. Реєстр ведеться ОСР в електронному вигляді.
ОСР забезпечує інформаційний обмін та контроль за режимами розподілу в обсязі, необхідному та достатньому для виконання постачальником функцій відповідного суб`єкта роздрібного ринку електричної енергії.
Відповідно до п. 2.2 Договору №31 Постачальник здійснює оплату послуг з розподілу згідно з умовами глави 3 цього Договору та плату за надання послуг комерційного обліку електричної енергії (інформаційних послуг), послуг з відключення та підключення об`єктів споживачів Постачальника згідно з Додатком 2 «Порядок розрахунків», який є невід`ємною частиною цього Договору.
Ціна Договору складає вартість послуг з розподілу за сукупністю споживачів балансуючої групи постачальника. Постачальником здійснюється оплата послуг з розподілу за сукупністю споживачів, яким згідно з договорами про постачання електричної енергії, розподіл забезпечує постачальник. Розрахунковим періодом для цілей цього договору є календарний місяць (з першого по останнє число місяця включно). Оплата послуг з розподілу здійснюється постачальником у формі 100% попередньої оплати за 5 днів до початку розрахункового періоду з наступним перерахунком (п.п. 3.1 - 3.4 Договору №31).
          Пунктом 4.1 Договору №31 ОСР зобов`язується, зокрема, надавати Постачальнику інформацію про послуги, пов`язані з розподілом електричної енергії, та про терміни обмежень і відключень, повідомляти Постачальника про зміну споживачем електропостачальника електричної енергії; обмежувати розподіл за об`єктами споживачів Постачальника на час і дату, визначену у вимозі Постачальника про обмеження (відключення) відповідного об`єкта споживача (Додаток до цього Договору).
ОСР має право на отримання від Постачальника своєчасної оплати за надання послуги з розподілу електричної енергії Споживачу, оплати послуг з відключення та підключення об`єктів споживачів Постачальника та інших послуг передбачених порядком розрахунків, що є невід`ємною частиною цього Договору (п. 5.1 Договору №31).          
Постачальник має право на отримання інформації щодо обсягу та якості електричної енергії, умов та фактичних режимів її розподілу, тарифів (цін), порядку оплати за переліком споживачів балансуючої групи Постачальника  (п. 5.2 Договору №31).
За змістом п.п. 8.1 та 8.2 Договору №31 розподіл електричної енергії споживачу Постачальника може бути обмежено або припинено ОСР згідно з умовами Договору споживача про розподіл електричної енергії. Про заплановане та/або фактично застосоване обмеження Постачальник повідомляється у порядку визначеному ПРРЕЕ. За вимогою Постачальника ОСР забезпечує обмеження та відновлення розподілу електричної енергії Споживачу на зазначену у вимозі дату (Додаток 6 до цього Договору).
          У п. 6.5 Договору №31 сторони погодили, що обсяги електричної енергії, використані споживачем постачальника після дати, зазначеної Постачальником у вимозі про відключення, покладаються на втрати ОСР.
          Згідно п. 6.8 Договору №31 у разі виявлення однією із Сторін порушень умов Договору іншою стороною, за які законодавством передбачене застосування санкцій чи які тягнуть за собою збитки, недоотриману продукцію або вигоду тощо, на місці оформлюється двосторонній акт порушень. Акт складається у присутності представників обох Сторін у двох примірниках. Сторона, дії або бездіяльність стала причиною складання акт, має право внести до акта свої зауваження. 
          Сторона, яка виявила порушення своїх прав, зобов`язана попередити іншу Сторону про необхідність складення акта. Сторона, яка здійснила таке порушення, не може без поважних причин відмовитись від складення та підписання відповідного акта.
          У разі відмови Сторони, що здійснила правопорушення, від підписання акта, в акті робить запис про відмову. Якщо акт на місці складення підписали не менше 3 уповноважених представників Сторони, що склала акт, такий акт вважається дійсним.   
          Відповідно до п. 9.1 Договору №31 цей Договір набирає чинності з наступного робочого дня від дня, отримання ОСР заяви-приєднання електропостачальника до цього договору і діє протягом 1 року, починаючи з 01.01.2019 року.
28.07.2020 позивач направив ВП «Київське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» АТ «Українська залізниця» вимогу щодо припинення електроживлення споживачів №04.2/3962, в якій просило припинити з 14.08.2020 розподіл електричної енергії ТОВ «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ». (а.с. 29). 
Відповідач вимогу позивача не виконав та не відключив споживача від електроживлення.
Відповідач листом № ЕЕЦ - 17/2975 повідомив позивача про не виконання припинення розподілу електричної енергії ТОВ «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ» у зв`язку з відсутністю інших можливостей - відмова у доступі до приладів обліку ТОВ «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ», про що складено Акт про відмову у доступі до приладів обліку від 14.08.2020. (а.с. 30, 31). 
19.08.2020 позивач повторно направив ВП «Київське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» АТ «Українська залізниця» вимогу щодо припинення електроживлення споживачів №04.2/4248, в якій просило припинити розподіл електричної енергії ТОВ «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ» з 08.09.2020. (а.с. 32). 
          На підставі відомостей, наданих відповідачем листом від 26.01.2021 № ЕЕЦ-17/270 (а.с. 33), позивачем складено акти прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії та відповідні рахунки на оплату спожитої ТОВ «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ» електричної енергії на загальну суму 81 051,16 грн, а саме: акт №310110053УЗ-6691/161985/1 від 30.09.2020, рахунок - фактура від 30.09.2020 №310110053УЗ-6691/161985/1 на суму 6 043,54 грн; акт № 310110053УЗ-6691/174408/1 від 31.10.2020, рахунок - фактура від 31.10.2020 №310110053УЗ-6691/174408/1 на суму 17825,52 грн; акт № 310110053УЗ-6691/195115/1 від 30.11.2020, рахунок - фактура від 30.11.2020 на суму 31336,79 грн; акт №310110053УЗ-6691/211515/1 від 31.12.2020, рахунок - фактура від 31.12.2020 №310110053УЗ-6691/211515/1 на суму 25 845,31 грн. (а.с. 34-39)
24.03.2021 позивач звернувся до відповідача з претензією №07.1/1247 від 24.03.2021, в якій просив відповідача відшкодувати  понесені позивачем збитки у сумі 81051,16 грн, що становлять обсяги спожитої ТОВ «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ» електричної енергії за період вересень-грудень 2020. (а.с. 55-56). 
У відповіді на претензію позивача №07.1/1247 від 24.03.2021 відповідач листом №ЕЕЦ-17/1328 від 07.04.2021 повідомив про часткове виконання вимоги позивача №04.2/3962 від 28.07.2020 в частині часткового відключення споживача у зв`язку з відсутністю технічної можливості, а тому відповідач вважає вимогу позивача про відшкодування понесених збитків безпідставною. (а.с. 59). 
          На виконання п. 6.8 Договору №31 позивач 13.04.2021 направив на адресу ВП «Київське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» АТ «Українська залізниця» Акт порушень №1 від 13.04.2021 з пропозицією підписати його та один примірник Акту повернути на адресу позивача до 21.04.2021. (а.с. 60-63). Даний лист було отримано відповідачем 17.04.2021, що підтверджується інформацією з офіційного сайту «Укрпошта». (а.с. 62). 
Доказів підписання відповідачем Акта порушень №1 від 13.04.2021 матеріали даної справи не містять, тоді як вказаний Акт підписаний трьома представниками позивача. 
Спір виник через те, що, як стверджує позивач, що відповідачем завдано збитки у розмірі 81051,16 грн (вартість спожитої ТОВ «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ» електричної енергії за період з вересня-грудень 2020), які відповідно до ст. 1166 ЦК України, ст. 224 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) мають бути відшкодовані відповідачем на підставі п. 6.5 Договору №31.
          Частинами 1, 2 ст. 633 ЦК України встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).
Згідно із ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище регулює Закон №2019-VIII.
За змістом  п. 7 ч. 1 ст. 4 Закону №2019-VIII учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема, про надання послуг з розподілу.
Відповідно до ч. 4 ст. 46 Закону №2019-VIII оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором.
Між сторонами був укладений Договір №31, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг з розподілу електричної енергії.
Приписами п.п. 30, 56 ч. 1 ст. 1 Закону №2019-VIII електропостачальник - суб`єкт господарювання, який здійснює продаж електричної енергії за договором постачання електричної енергії споживачу; оператор системи розподілу - юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності.
Таким чином, позивач є електропостачальником, а відповідач оператором системи розподілу у розумінні Закону №2019-VIII.
За умовами Договору №31 ОСР забезпечує недискримінаційний доступ Постачальника до мереж ОСР з метою реалізації постачальником як суб`єктом роздрібного ринку своїх прав та виконання обов`язків та функцій постачальника електричної енергії по відношенню до споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення ліцензованої діяльності ОСР.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 56 Закону №2019-VIII постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
Пунктом 84 ч. 1 ст. 4 Закону №2019-VIII визначено, що споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.
Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 затверджено «Правила роздрібного ринку електричної енергії» (надалі - Правила), які регулюють взаємовідносини, що виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами. Учасниками роздрібного ринку є, зокрема, електропостачальники, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі. Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку (п. 1.1.1. ПРРЕЕ).
Договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником (п. 3.1.7 Правил).
          Згідно п. 3.2.6 та п. 3.1.9 Правил укладення споживачем договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відбувається шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції, для чого споживач подає такому електропостачальнику заяву-приєднання. Споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.
01.01.2019 між позивачем, як Постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ», як споживачем, укладено Договір №310110053, за умовами якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Як вірно встановлено судом першої інстанції і зазначене не спростовується сторонами, позивач здійснював постачання електричної енергії ТОВ «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ» за період з вересня по грудень 2020, а отже, останній є споживачем у розумінні Закону №2019-VIII.
Пунктом 4.3 Правил встановлено, що дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.
Відповідно до п. 4.12, 4.13, 4.14 Правил розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку. Платіжний документ (рахунок) формується електропостачальником за обсяг електричної енергії згідно з обраною комерційною пропозицією до договору про постачання електричної енергії споживачу.
У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 57 Закону №2019-VIII та п. 5.2.1  Правил встановлено, що електропостачальник має право звертатися до оператора системи передачі або оператора системи розподілу щодо відключення електроживлення споживача у випадках, визначених правилами роздрібного ринку, крім випадків постачання вразливим споживачам.
          Таким чином, позивач у відповідності до вищевказаних положень Закону має право звертатись до відповідача щодо відключення від електроживлення споживача.
          П. 14 ч. 3 ст. 46 Закону №2019-VIII та п.п. 8 п. 5.1.2 Правил на оператора системи покладений обов`язок припиняти електроживлення споживача за зверненням електропостачальника згідно з умовами договору з електропостачальником. Наведений обов`язок закріплений також у пункті 4.1 Договору №31.
Для виконання наведеного обов`язку оператору системи згідно з п.п. 4 п. 5.1.1 Правил надано право на безперешкодний доступ (за пред`явленням представником службового посвідчення) до електричних установок споживача, зокрема, для виконання відключення та обмеження споживання відповідно до встановленого Правилами порядку та умов договору.          
Підпунктом 6 пункту 5.1.1 Правил передбачено, що оператор системи має право тимчасово припиняти розподіл (передачу) електричної енергії, обмежувати обсяг розподілу (передачі) електричної енергії або відключати споживача від мережі без його згоди у випадках та порядку, передбачених цими Правилами та Кодексом систем розподілу, зокрема у зв`язку із заборгованістю споживача за договором про користування електричною енергією та/або договором про постачання електричної енергії, які продовжують свою дію в частині регулювання відносин сторін щодо заборгованості (переплати) за цими договорами, нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.
Позивач направляв на адресу ВП «Київське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» АТ «Українська залізниця» вимоги №04.2/3962 від 28.07.2020 та №04.2/4248 від 19.08.2020 щодо припинення розподілу електричної енергії ТОВ «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ».
Отже, позивачем вчинено відповідні дії, які передбачені вищевказаними положеннями нормативно правових актів, в свою чергу, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Енергозбут» Акціонерного товариства «Українська залізниця» було зобов`язане здійснити відключення ТОВ «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ» від електропостачання.
В порушення вищенаведеного, відповідачем було частково обмежено електропостачання ТОВ «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ», а  вимогу позивача не виконано у повному обсязі.
18.08.2020 відповідач листом №ЕЕЦ - 17/2975 повідомив позивача про не виконання припинення розподілу електричної енергії ТОВ «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ» у зв`язку з відсутністю інших можливостей - відмова у доступі до приладів обліку ТОВ «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ», про що складено Акт про відмову у доступі до приладів обліку від 14.08.2020.
          За приписами п. 7.5 Правил та п. 11.5.2 Кодексу систем розподілу (далі по тексту - КСР) припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється у тому числі, у разі недопущення уповноважених представників оператора системи до електроустановок споживача, пристроїв релейного захисту, автоматики і зв`язку, які забезпечують регулювання навантаження в енергосистемі, та/або розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача.
Згідно з п. 11.5.2 КСР недопущення до електроустановок користувача, пристроїв релейного захисту, автоматики та зв`язку, які забезпечують регулювання навантаження в енергосистемі, та/або розрахункових засобів обліку електричної енергії уповноважених посадових осіб органів виконавчої влади та/або ОСР, на яких покладено відповідні обов`язки згідно із законодавством України та/або договором, - здійснюється припинення розподілу за ініціативою ОСР.          
Відповідно до п. 2.1 КСР відключення електроустановки - одноразова дія (технологічна операція), яка виконується автоматичним або ручним способом штатними пристроями (вимикач, роз`єднувач) електричної мережі або електроустановки шляхом роз`єднання сусідніх елементів цієї мережі (установки) без порушення її технологічної цілісності, спрямована на знеструмлення електроустановки.
Отже, у разі не допуску до електроустановок споживача, ОСР здійснює відключення з центрів живлення на тій частині електромережі, до якої ОСР має доступ.
          Пунктом 5.1.5 Правил визначено, що оператор системи несе відповідальність за дотримання умов договору та цих Правил щодо припинення або часткового обмеження електропостачання.          
Пунктом 6.5 Договору №31 сторони погодили, що обсяги електричної енергії, використані споживачем постачальника після дати, зазначеної постачальником у вимозі про відключення, покладаються на втрати ОСР.
          Тобто, ризик продовження використання споживачем електричної енергії, попри вимогу постачальника про відключення, покладений саме на оператора системи як особу, зобов`язану здійснити відповідне відключення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2021 у справі №916/2205/20.
Згідно п. 6.8 Договору №31 у разі виявлення однією із Сторін порушень умов Договору іншою стороною, за які законодавством передбачене застосування санкцій чи які тягнуть за собою збитки, недоотриману продукцію або вигоду тощо, на місці оформлюється двосторонній акт порушень. Акт складається у присутності представників обох Сторін у двох примірниках. Сторона, дії або бездіяльність стала причиною складання акт, має право внести до акта свої зауваження. 
Сторона, яка виявила порушення своїх прав, зобов`язана попередити іншу Сторону про необхідність складення акта. Сторона, яка здійснила таке порушення, не може без поважних причин відмовитись від складення та підписання відповідного акта.
          У разі відмови Сторони, що здійснила правопорушення, від підписання акта, в акті робить запис про відмову. Якщо акт на місці складення підписали не менше 3 уповноважених представників Сторони, що склала акт, такий акт вважається дійсним.   
На виконання п. 6.8 Договору №31 позивач 13.04.2021 направив на адресу ВП «Київське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» АТ «Українська залізниця» Акт порушень №1 від 13.04.2021 з пропозицією підписати його та один примірник Акту повернути на адресу позивача до 21.04.2021. (а.с. 60-63). Даний лист було отримано відповідачем 17.04.2021, що підтверджується інформацією з офіційного сайту «Укрпошта». (а.с. 62). 
Доказів підписання відповідачем Акта порушень №1 від 13.04.2021 матеріали даної справи не містять, тоді як вказаний Акт підписаний трьома представниками позивача, тобто в силу п. 6.8 Договору №31 такий Акт є дійсним.           
Відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язком для виконання сторонами. 
За приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками та вина.
Судом встановлено, що протиправна поведінка відповідача полягає у бездіяльності останнього щодо відключення ТОВ «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ» від електропостачання на вимогу позивача про припинення електроживлення ТОВ «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ», внаслідок чого позивач поніс збитки у розмірі 81 051,16 грн (вартість спожитої та неоплаченої ТОВ «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ» електричної енергії за період з вересня-грудень 2020), наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою (бездіяльністю) відповідача та завданими відповідачем позивачу збитками, наявність вини відповідача, яка полягає у невиконанні умов п. 4.1 Договору №31, тоді як відповідач відповідно до ст. 614 ЦК України не довів, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання.  
За таких обставин, позовні вимоги цій частині судом першої інстанції підствно визнано обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 
          Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. У зв`язку із цим господарський суд, з`ясувавши в розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх і застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Аналогічні правові висновки щодо принципу jura novit curia («суд знає закони») містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, від  07.09.2022 у справі № 910/16579/20. 
          Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).
Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).
Об`єднана палата Верховного Суду у своїй постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19 вказала, що встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що «вартість грошей з індексом інфляції за попередній період» є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю.
У судовій практиці часто виникають проблеми із застосуванням механізму розрахунку інфляційних збитків у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу. З огляду на таке, касаційний суд вважає за доцільне роз`яснити, що при зменшенні суми боргу у конкретному місяці «А» на певну суму (до прикладу 100 грн.), до уваги приймається сума боргу на початок розрахункового періоду «Х», помножена на індекс інфляції у цьому місяці (до прикладу «і-1»), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн.) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою: «Х» * «і-1» - 100 грн. = «ЗБ», де «Х» - залишок боргу на початок розрахункового періоду, «і-1» - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а «ЗБ» - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці).
А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць («ЗБ» відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).
У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду («ЗБ») перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100%.
Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.
Суд зазначає, що такий спосіб розрахунку інфляції за статтею 625 ЦК України з точки зору математичного підходу не є єдиним, але вбачається найбільш простим для застосування юристами. Вказані порядок розрахунку також був визначений у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови). 
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.
За таких обставин, суд першої інстанції підставно стягнув з відповідача на користь позивача 1  217,87 грн інфляційних втрат та 659,51 грн 3% річних.    
Згідно з ч. 1  ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1    ст.    74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1  ст. 86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст.ст.  76,  77 ГПК належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Доводи апелянта про те, що позивач не навів та не довів належними та допустимими доказами обсягу електричної енергії, спожитої Товариством з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВІНВЕСТ» за період з вересня по грудень 2020, вартість якої заявлена до стягнення, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, з огляду на наступне. 
Згідно із п. 6.5 Договору №31 обсяги електричної енергії, використані споживачем постачальника після дати, зазначеної Постачальником у вимозі про відключення, покладаються на втрати ОСР.
Як встановлено судом, позивачем складено акти прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії та рахунки на оплату за спірний період саме на підставі відомостей, наданих відповідачем листом від 26.01.2021 №ЕЕЦ-17/270, що спростовує доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Відповідно до ч. 4  ст. 11 ГПК суд застосовує при розгляді справ  Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Судом апеляційної інстанції у даній постанові надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.  
Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/12569/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволенню не підлягає.
Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/12569/21 залишити без задоволення.  
2. Рішення Господарського суду міста від 09.11.2021 у справі №910/12569/21 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/12569/21.
4. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Українська залізниця». 
5. Матеріали справи № 910/12569/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.12.2022 у зв`язку із тим, що локальна обчислювальна мережа Північного апеляційного господарського суду деякий час не працювала у зв`язку із тривалою відсутністю енергопостачання у приміщенні суду та відсутністю послуги доступу до мережі Інтернет, та перебуванням головуючого (судді - доповідача) Владимиренко С.В., суддів Демидової А.М., Ходаківської І.П. у відпустці з 26.12.2022 по 28.12.2022. 

Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                А.М. Демидова

                                                                                І.П. Ходаківська