П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

__________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 540/7864/21	

Головуючий І інстанції: Хом`якова В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року (м.Херсон, дата складання повного тексту рішення суду - 07.02.2022р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, третьої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
03.12.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду       з позовом до ГУ ПФУ в Херсонській області та третьої особи - ГУ ПФУ в Харківській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Херсонській області від 30.06.2021р. №204850008962 про відмову в призначенні йому пенсії;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати до його пільгового (підземного) стажу роботи за Списком №1 наступні періоди роботи: з 01.09.1992р. по 09.02.1996р., з 27.02.1996р. по 20.05.1996р., з 13.06.1996р. по 02.12.1997р.; з 13.10.2014р. по 30.04.2015р., та призначити пенсію  на підставі ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»      з дати звернення за її призначенням, тобто з 23.06.2021р., а також передати електронну пенсійну справу для здійснення виплати пенсії до ГУ ПФУ в Харківській області. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при зверненні із заявою про призначення пенсії позивач досяг відповідного віку, мав необхідний пільговий стаж (за Списком №1) та, відповідно, мав право   на призначення, нарахування та виплату пільгової пенсії згідно з ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Разом із тим, ГУ ПФУ в Херсонській області відмовило у призначенні пільгової пенсії, що, на думку позивача, є протиправним та порушує його право на гідне пенсійне забезпечення, передбачене чинним законодавством.
Представник відповідача надав до суду першої інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги категорично не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року (ухваленим          в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 30.06.2021р. №204850008962 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах. Зобов`язано відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 ОСОБА_1 періоди роботи: з 01.09.1992р. по 09.02.1996р.,      з 27.02.1996р. по 20.05.1996р., з 13.06.1996р. по 02.12.1997р. та з 13.10.2014р. по 30.04.2015р. Зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області повторно розглянути заяву позивача від 23.06.2021р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду, викладених в даному судовому рішенні. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі - 454 грн.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ   в Херсонській області 29.08.2022р. подало апеляційну скаргу, в якій зазначило про те, що судом при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07.02.2022р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2022р. вказану вище апеляційну скаргу залишено без руху.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ   в Херсонській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.
Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа Управлінням соціального захисту населення Адміністрації Основ`янського району Харківської МР, що підтверджується довідкою від 23.06.2021р. №6333-5000369682.
23.06.2021р. позивач звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Після реєстрації даної заяви позивача про призначення пенсії та сканування копій документів засобами програмного забезпечення визначено орган (за принципом екстериторіальності), що приймав рішення за цією заявою - ГУ ПФУ в Херсонській області.
30.06.2021р. рішенням ГУ ПФУ в Херсонській області за №204850008962 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу - 25 років.
Не погоджуючись із такими діями та рішенням відповідача, позивач звернулася до суду із даним позовом.
Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності спірних дій ГУ ПФУ в Одеській області. 
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

За змістом ч.1 ст.92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV.
Частиною 1 ст.9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За визначенням, наведеним у ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Як передбачено ч.4 цієї статті, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим же Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці            за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими та важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. 
Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються у відповідності до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 цього Закону (ч.1 ст.114 Закону №1058-IV).
Відповідно до ч.3 ст.114 Закону №1058-IV, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях та машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що останні були зайняті на таких роботах не менше 20 років. 
Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абз.1 і 15-23 п.1 ч.2 цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абз.1 ст.26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абз.1 п.1 ч.2 цієї статті.
Як видно із матеріалів справи, пенсійним органом не зараховано позивачу період роботи на посаді електрослюсаря підземного 3 розряду з повним робочим днем під землею з 27.02.1996р. по 20.05.1996р., у зв`язку з відсутністю уточнюючої довідки (за п.20 Порядком №637) на підтвердження пільгового стажу роботи, та, як наслідок, період навчання у Професійно-технічному училищі №33 з 01.09.1992р. по 09.02.1996р. та служби в Збройних Силах України з 13.06.1996р. по 02.12.1997р. Також, відповідач не зарахував період роботи позивача на посаді гірноробочого очисного забою 4 розряду під землею з 13.10.2014р. по 30.04.2015р., у зв`язку з відсутністю даних про ОСОБА_1 за вказаний період у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Херсонській області, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у відповідності до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. 
Вказаним нормам відповідає також п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637), за приписами якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби або навчання, а також архівними установами.
Пунктами 3 та 20 зазначеного Порядку регламентовано, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи чи містяться неправильні або ж неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового  стажу приймаються дані, що наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії       на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (Додаток №5). У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, системний аналіз вказаних правових норм беззаперечно вказує на те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018р. у справі №234/13910/17, від 07.03.2018р. у справі №233/2084/17, від 04.03.2020р. у справі №367/945/17, від 27.04.2020р. у справі №367/4230/17 та від 23.09.2021р. у справі №227/4273/16-а.
Так, до матеріалів даної справи долучено копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (дата заповнення 18.07.1995), з якої вбачається, що останній у період:
- з 01.09.1992р. по 09.02.1996р. навчався у Професійно-технічному училищі №33;
- з 18.07.1995р. по 25.12.1995р. перебував на практиці (виробничій) в якості учня електрослюсаря підземного з повним робочим днем під землею, а з 25.12.1995р. до 04.02.1996р. - електрослюсаря підземного 3 розряду;
- з 27.02.1996р. по 20.05.1996р. працював на посаді електрослюсаря підземного 3 розряду;
- з 13.06.1996р. по 02.12.1997р. проходив службу в Збройних Силах України;
- з 26.01.1998р. по 30.08.1999р. працював на посаді електрослюсаря підземного 3 розряду;
- з 30.08.1999р. по 27.05.2000р. працював на посаді робітника очисного забою;
- з 07.06.2000р. по 28.08.2000р. працював на посаді оздоблювальника;
- з 21.09.2000р. по 16.09.2004р. працював на посаді машиніста підземних установок 2 та 5 (з 06.12.2000р.) розрядів під землею;
- з 24.01.2005р. по 27.02.2008р. працював на посаді гірноробітника очисного забою під землею;
- з 11.03.2008р. по 02.07.2008р., з 14.07.2008р. по 28.11.2011р., з 20.12.2011р. по 29.12.2011р.     та з 30.12.2011р. по 23.01.2013р. працював на посаді машиніста гірничих виймальних машин під землею;
- з 24.01.2013р. по 15.08.2014р. працював на посаді гірноробочого очисного забою 5 розряду під землею;
- з 13.10.2014р. по 08.03.2016р. працював на посаді гірноробочого очисного забою 4 розряду під землею;
- з 04.10.2016р. по 20.03.2017р. працював на посаді машиніста гірничих виймальних машин під землею.
Як встановлено колегією суддів, трудова книжка ОСОБА_1 оформлена належним чином, записи у ній мають усі необхідні реквізити, скріплені печатками підприємств та беззаперечно підтверджують зайнятість останнього на відповідних посадах. При цьому, надана трудова книжка позивача має усі кваліфікуючі ознаки, які відносять вказані роботи до пільгових, а тому уточнюючі довідки підприємств за відповідні періоду стажу не є обов`язковою для призначення пенсії.
Жодного спростування вищевказаних висновків відповідачем під час розгляду справи як у суді 1-ї інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не наведено та відповідних доказів не надано.
Таким чином, за наявності вищевказаних записів у трудовій книжці позивача, суд 1-ї інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем протиправно не зараховано позивачу період роботи на посаді електрослюсаря підземного 3 розряду з повним робочим днем під землею з 27.02.1996р. по 20.05.1996р. до пільгового стажу при вирішенні питання про призначення пенсії.
Що ж стосується до зарахування періоду навчання позивача до пільгового стажу, то колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.
Так, як вбачається зі змісту диплома кваліфікованого робітника від 09.02.1996р. №023254, позивач 09.02.1996р. закінчив Професійно-технічне училище №33 за професією «електрослюсар підземний» та отримав відповідну кваліфікацію.
Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 , в свою чергу, теж містить запис про те, що позивач з 01.09.1992р. по 09.02.1996р. навчався в Професійно-технічну училищі №33 та з 27.02.1996р. працевлаштований на посаду електрослюсаря підземного 3 розряду з 27.02.1996р.
При цьому, даною трудовою книжкою підтверджено, що з 18.07.1995р. до 04.02.1996р. позивач перебував на практиці (виробничій) в якості учня електрослюсаря підземного з повним робочим днем під землею, а з 25.12.1995р. до 04.02.1996р. - на посаді електрослюсаря підземного 3 розряду.
Згідно зі ст.38 Закону України «Про професійно-технічну освіту», час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців. 
У той же час, проходження виробничої практики є однією із форм організації навчального процесу в закладах професійної (професійно-технічної) освіти, що передбачено у ст.25 цього Закону.
Таким чином, необхідними умовами для зарахування всього періоду навчання у професійно-технічному навчальному закладі до стажу роботи за спеціальністю, що надає право на призначення пільгової пенсії, є наявність перерви між днем закінчення навчання та зарахуванням на роботу за набутою спеціальністю менше трьох місяців.
Матеріалами справи підтверджується, що перерва між днем закінчення навчання позивача та днем зарахування на посаду електрослюсаря підземного 3 розряду становить менше одного місяця.
Відтак, враховуючи наведене вище, вимоги позивача про зарахування періоду його навчання у професійно-технічному навчальному закладі (в межах цих спірних правовідносин) до пільгового стажу є підтвердженими та обґрунтованими. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.12.2018р. у справі №233/1254/17.
Стосовно ж зарахування періоду проходження строкової військової служби до пільгового стажу, то слід звернути увагу на таке.
У відповідності до ст.56 Закону №1788-XII, до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби; навчання у вищих та середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах та на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі. 
За ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону №1788-XII або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом №1058-IV. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі та час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.
Зазначені положення узгоджуються зі змістом ст.2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якої час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону №1788-XII або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом №1058-IV. 
Разом із тим, час навчання в професійно-технічному навчальному закладі та час проходження військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не мають перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.
Оскільки, на момент призову на строкову військову службу (13.06.1996р.) позивач працював на посаді електрослюсаря підземного 3 розряду, тобто, на посаді, яка дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, період строкової військової служби (з 13.06.1996р. по 02.12.1997р.) також підлягає включенню до пільгового стажу роботи позивача.
Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 25.04.2019р. у справі №607/12395/16-а.
У свою чергу, слід звернути увагу, що ГУ ПФУ в Херсонській області не заперечує той факт, що позивач працював на посаді гірноробочого очисного забою 4 розряду під землею з 13.10.2014р. по 30.04.2015р. та, зокрема, не заперечує віднесення вказаної посад, на якій працював позивач, до Списку №1 чинного у цей період часу. Однак, головною підставою для неврахування зазначеного періоду пільгового стажу позивача була відсутність сплати роботодавцем страхових внесків.
Варто зазначити про те, що страхувальники, у розумінні ст.1 Закону №1058-ІV, це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Згідно зі ст.20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески являються складовою умовою існування солідарної системи та підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну (або не в повному обсязі) сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Як уже неодноразово зазначалося судом та не оспорювалося ГУ ПФУ в Херсонській області, згідно з записами трудової книжки позивача, він з 13.10.2014р. по 08.03.2016р., тобто, включаючи період з 13.10.2014р. по 30.04.2015р., працював на посаді гірноробочого очисного забою 4 розряду під землею.
Однак, відповідачем не зараховано період роботи позивача з 13.10.2014р. по 30.04.2015р. для призначення йому пільгової пенсії, посилаючись на відсутність даних (індивідуальних відомостей) про позивача за даний період у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У ході судового розгляду даної справи, суд першої інстанції фактично дійшов висновку, що наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може впливати на зарахування до відповідного стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи, оскільки обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну (або не в повному обсязі) сплату страхових внесків законодавством покладено саме на страхувальника.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду 1-ї інстанції та зазначає, що періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до відповідного стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.
Відтак, відсутність в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування - індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію, оскільки остання не може нести за це відповідальність.
Правові висновки суду у даній справі відповідають усталеній практиці Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постановах від 17.07.2019р. у справі №144/669/17, від 09.09.2019р. у справі №242/5448/16-а, від 31.10.2019р. у справі №235/7373/16, від 06.07.2020р. у справі №242/2179/17, від 09.10.2020р. у справі №341/460/17, від 01.03.2021р. у справі №423/757/17, від 31.03.2021р. у справі №242/5696/16-а, від 17.11.2021р. у справі №242/5635/16-а, а також від 15.06.2022р. у справі №383/102/14-а.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі пенсійного органу. 
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж  Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 17.01.2023р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          І.П. Косцова 

                                                                                                                   В.О. Скрипченко