Ухвала
 
29 грудня 2022 року 
 
м. Київ
 
справа № 461/5978/21
провадження № 61-10862ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В., 
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова, від 02 серпня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2021 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.
 
Позов обґрунтовано тим, що 01 березня 2016 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № Z20.232.71774 згідно з яким відповідачка отримала кредит у розмірі 39 999,00 грн зі сплатою 1,49 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Вказує, що банк виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 149 474,62 грн, що підтверджується випискою по особовому рахунку та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 22 квітня 2021 року.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 серпня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором від 01 березня 2016 року № Z20.232.71774 в сумі 149 474,62 грн. Вирішено питання стягнення судових витрат.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 серпня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» за кредитним договором від 01 березня 2016 року № Z20.232.71774 прострочених процентів у розмірі 24 822,10 грн та пені у розмірі 99 553,10 грн скасовано та в цій частині прийнято нове судове рішення про відмову в позові. 
 
В частині розподілу судових витрат рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 серпня 2021 року скасовано та прийнято в цій частині нове судове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» 381,13 грн судового збору. Стягнуто з АТ «Ідея Банк»  2 833,30 грн судового збору в дохід держави.
 
ОСОБА_1 01 листопада 2022 року через засоби поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 серпня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року у вищевказаній справі, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2022 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 серпня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року залишено без руху.
 
У грудні 2022 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшли матеріали на усунення недоліків.
 
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову в яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено у розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481,00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Ціна позову у цій справі становить 149 474,62 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 100 = 248 100,00 грн), а тому рішення  Галицького районного суду м. Львова від 02 серпня 2021 року та постанова Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року, відповідно до вимог ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню.
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.
Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Посилання ОСОБА_1 на пункти 1, 2 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаної підстави підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у малозначних справах. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
 
Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах.
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження. 
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства і не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
 
Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

 
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова, від 02 серпня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний        О. В. Ступак