У х в а л а
Іменем України
20 січня 2023 року
м. Київ
справа № 752/22696/19-ц
провадження № 61-13333 ск 22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів, заінтересовані особи: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 ,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, у якій просив: скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 19 567 грн 
25 коп. від 18 серпня 2021 року у виконавчому провадженні № 62917269, здійснений старшим державним виконавцем Бойправом А. О., як помилковий та протиправний, здійснений без врахування наданих працюючим боржником щомісячно та відповідно зареєстрованих довідок про доходи з підприємства, де він працює безперервно з 18 серпня 2005 року на посаді директора товариства з обмеженої відповідальності «Долина Девелопмент», а пізніше - головою ліквідаційної комісії за судовим рішенням; зобов`язати старшого державного виконавця Бойправа А. О. провести повторний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника на підставі щомісячно наданих ним довідок про доходи з місця роботи.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року 
у задоволенні скарги  ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів відмовлено. 
Постановою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року залишено без змін. 
29 грудня 2022 року ОСОБА_1 до Верховного Суду подано касаційну скаргу, у якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, прийняти нову постанову про задоволення його скарги. 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 09 січня 2023 року касаційну скаргу  ОСОБА_1  залишено без руху для усунення недоліків, запропоновано подати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та докази сплати судового збору. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
У наданий судом строк заявник направив до суду матеріали на усунення недоліків, зазначені в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 січня 2023 року, у яких порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, так як постанову суду апеляційної інстанції отримано ним 08 грудня 2022 року. надавши відповідні докази. 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку 
на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску 
з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження судових рішень заявником пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає за можливе його поновити.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Перевіривши доводи касаційної скарги  ОСОБА_1 , у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, 
що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.
Відповідно до статті 124, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження 
і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, 
що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до статті 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.
Відповідно до частини першої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
У частині другій статті 195 СК України зазначено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості
У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.
За змістом пункту 4 розділу XVI Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 
№ 512/5 від 02 квітня 2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.
Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.
При цьому, у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження (пункт 3 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року).
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що боржник офіційно не працює та не отримує дохід (заробіток), не отримує пенсію та відповідно не є платником податків,державний виконавець правомірно розрахував заборгованість за аліментами відповідно до статті 195 СК України, тобто виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 щодо проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що він з 18 серпня 2005 року працював на посаді директора товариства з обмеженою відповідальністю «Долина Девелопмент», яка зареєстрована на території АР Крим, а пізніше Головою ліквідаційної комісії, так як зазначене товариство припинено рішенням Окружного адміністративного суду м. Севастополя від 22 червня 
2010 року у справі № 2а-1621/10/2770, а тому, вважає, що є офіційно працевлаштованою особою і сума аліментів мала бути розрахована виходячи 
з його заробітної плати, є безпідставні.
Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, 
що самі по собі надані боржником довідки товариства з обмеженою відповідальністю «Долина-Девелопмент», що зареєстроване і знаходиться у 
м. Севастополь АР Крим, про розмір його заробітної плати не можна визнати належними доказами того, що заявник має статус офіційно працюючої особи та отримує заробітну плату.
Посилання касаційної скарги на відповідні судові рішення Верховного Суду, 
є безпідставними, оскільки у зазначених справах встановлені інші фактичні обставини, відмінні від цієї справи, що у свою чергу призводить до іншого матеріально-правового регулювання спірних відносин. 
Інші доводи касаційної скарги спростовуються вищенаведеним та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, які їх обґрунтовано спростувалита ґрунтуються 
на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків суду 
не спростовують, на законність судових рішень не впливають.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним 
і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтею 390, частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року 
та постанови Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року. 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва 
від 26 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 17 листопада 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів, заінтересовані особи: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                Б. І. Гулько

                                                                                                                 Г. В. Коломієць

                                                                                                                Д. Д. Луспеник