КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
08 лютого 2023 року
 
справа № 757/6452/20-ц
                             
провадження № 22-ц/824/1443/2023 
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.,
при секретарі: Осадченко І.В.
  
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У лютому 2020 року позивач  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача  ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, мотивуючи тим, що 2 березня 2016 року позивач надав відповідачу у позику 1 619 750 грн., що еквівалентно 55 000 євро на дату укладення договору, строком до 2 березня 2017 року. Проте, свої зобов`язання щодо повернення суми позики відповідач не виконав. У зв`язку з цим, позивач звернувся з позовом до суду та просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  суму боргу в розмірі 1 619 750 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  судовий збір в розмірі 10 930 грн. 40 коп.
В поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати,  в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що за договором позики ОСОБА_2 грошові кошти не отримував. Сам по собі факт підписання сторонами договору, без передачі грошей  не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошових коштів. Зазначає, що матеріали справи не містять розписки про отримання грошових коштів за договором позики від 02.03.2016 року.
Вказує, що даний договір позики є безгрошовим та був укладений сторонами як гарантія майбутніх інвестицій в іноземній компанії, акціонером якої став батько позивача.  Крім того, договір укладений  строком до 02.03.2017 року та позивач протягом трьох років не пред`являв вимог щодо повернення коштів.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що укладений договір позики, із зазначенням встановлення факту передання грошової позики, також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, з огляду на цей факт не виникає потреби у складанні окремої розписки про передачу грошових коштів.
В судове засідання  апелянт не з`явився про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.
В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у строк, встановлений договором позики, відповідач суму позики позивачу не повернув. 
Колегія суддів  погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 2 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 надав відповідачу ОСОБА_2 у позику 1 619 750 грн., що еквівалентно 55 000 євро на дату укладення договору, строком до 2 березня 2017 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим І.А., і зареєстрованими в реєстрі за № 348 (а.с. 7-8).
Договір позики укладений за згодою дружини позичальника, яка нотаріально засвідчена 2.03.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим І.А., і зареєстрованими в реєстрі за № 347, про що зазначено у п. 6 договору позики.
Передачу суми позики було здійснено до підписання договору позики, що сторони зафіксували в пункті п. 3 та п. 8 договору позики.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошої суми позичальнику. 
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14.07.2022 у справі №204/4341/17 від 16.06.2022 у справі №344/17277/20 від 08.06.2022 року. Відтак доводи апелянта щодо безгрошовості договору позики є безпідставними.
             Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
            Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
            Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві.
Згідно з ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
             За положеннями ст. 525, 526 ЦЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
           Також, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Частиною 2 ст. 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
             Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
             Договором позики визначено передачу грошових коштів у гривні, що еквівалентно відповідній сумі, вираженій в євро по курсу НБУ на день виконання зобов`язань по цьому договору (п. 4 договору позики),  та з урахуванням принципу диспозитивності, передбачений ст. 13 ЦПК України, то суд першої інстанції  дійшов правильного  висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1 619 750 грн., оскільки саме така сума, зазначена позивачем у позові.
             Судом також вірно встановлено, що позивачем не пропущений трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, оскільки строк повернення грошових коштів за договором позики визначений до 02.03.2017 року, а з відповідним позовом позивач звернувся до суду у лютому 2020 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. 
 Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд 
 
               П О С Т А Н О В И В  :
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
 
            Суддя-доповідач  

            Судді