Ухвала
 
22 березня 2023 року 
 
м. Київ
 
справа № 947/10654/21
провадження № 61-3250ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В., 
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2021 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів.
 
В обґрунтування позову ОСОБА_5 посилався на те, що в період з січня 2017 року до грудня 2019 року позивачем перераховано на банківські рахунки відповідача грошові кошти на загальну суму 89 722,00 грн про що свідчать довідки Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») від 11 березня 2020 року, платіжне доручення АТ КБ «Приватбанк», квитанції MONOBANK довідки Universal Bank від 11 березня 2020 року.
 
Позивач ОСОБА_3 посилався на те, що за проханням ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_4 грошові кошти на загальну суму 66 163,74 грн, про що свідчать квитанції MONOBANK довідки Universal Bank від 16 листопада 2020 року.
 
Переказуючи вищевказані кошти, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вважали, що таким чином повертають борг за договором позики, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 29 грудня 2016 року та 26 грудня 2017 року.
 
Враховуючи те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 січня 2021 року у цивільній справі № 725/6475/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, вищезазначена сума в рахунок погашення боргу не була зарахована, позивач ОСОБА_1 вважав, що ОСОБА_4 набув гроші в сумі 89 772,00 грн, без достатньої правової підстави, а тому повинен їх повернути.
 
Позивач ОСОБА_3 також вважав, що ОСОБА_4 набув грошові кошти в сумі 66 163,74 грн, перераховані ним за проханням ОСОБА_1 на користь відповідача, без достатньої правової підстави, а тому повинен їх повернути.
 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було відмовлено. 
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2022 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 . Ухвлено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 безпідставно отримані грошові кошти в сумі 66 163,74 грн. В решті рішення залишено без змін.
 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у березні 2023 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову в яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року становить 2 684,00 грн.
 
Ціна позову у цій справі становить 155 935,74 грн  (89 772,00 грн + 66 163,74 грн) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).
 
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.
 
Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить. 
 
Посилання заявника на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема у малозначних справах. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
 
Обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах.
 
Посилання представника заявника на те, що справа розглядалась у суді першої інстанції в порядку загального позовного провадження не змінює та предмет позову у цій справі, яка є малозначною в силу закону.
 
Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.
 
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний        О. В. Ступак