Головуючий у І інстанції Колдіна О.О.
Провадження №22-ц/824/589/2023                                                                   Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
     16 березня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
              головуючого судді:      Матвієнко Ю.О.,
              суддів:                            Гуля В.В., Мельника Я.С.,
              при секретарі:                  Ковтун М.В.,   
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення ради,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення ради, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради № 217/6873 від 14 березня 2019 року «Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 ».
Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що 13 листопада 2014 року ОСОБА_1 , як учасник АТО, звернувся до Київської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. 
13 січня 2015 року Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради повідомив позивача листом про утворення робочої групи з опрацювання питання соціального захисту у сфері житлового забезпечення киян-учасників антитерористичної операції. Однак, даним листом не було вирішено питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. 
23 грудня 2016 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Київської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. 
27 січня 2017 року позивач повідомив Київську міську раду про розробку документації із землеустрою, оскільки у місячний строк з дня реєстрації клопотання від 23 грудня 2016 року Київська міська рада не надала ані дозволу на розроблення документації із землеустрою, ані вмотивованої відмови, та замовив таку розробку ФОП ОСОБА_3 
02 березня 2017 року Київська міська рада, не беручи до уваги та фактично проігнорувавши факт надання дозволу на розроблення проекту землеустрою позивачу та початок виконання робіт по розробленню такого проекту на підставі завдання Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради, прийняла рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 
26 травня 2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у місті Києві Хоркавому С.В. погоджено проект землеустрою без зауважень та складено висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 
Також проект був погоджений 02 червня 2017 року Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради. 
21 липня 2017 року на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та присвоєно кадастровий номер 8000000000:90:066:0279. 
07 грудня 2017 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради було підготовлено проект рішення Київської міської ради «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у Голосіївському районі міста Києва» та направлено для подальшого розгляду до відповідних комісій Київської міської ради. 
12 грудня 2017 року постійною комісією Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування відхилено проект рішення «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки» без зазначення (повідомлення) вмотивованих причин такого відхилення, чим, на думку позивача, було порушено п. 4. ч. 6. ст. 30 Регламенту Київської міської ради від 07 липня 2016 року № 579/579. 
26 березня 2018 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради було підготовлено та зареєстровано проект рішення Київської міської ради «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » та направлено для подальшого розгляду до відповідних комісій Київської міської ради. 
Постійною комісією Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування не було прийнято жодну з пропозицій щодо проекту рішення «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки». 
05 червня 2018 року під час повторного розгляду проекту рішення постійною комісією Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування відхилено проект рішення «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки», оскільки зазначена земельна ділянка відноситься до озеленених територій, що резервуються для розвитку мереж і зелених насаджень загального користування відповідно до Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста. 
На думку позивача, дії постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування вчинені з грубими порушеннями Регламенту Київської міської ради від 07 липня 2016 року № 579/579 та вимог законодавства України. При цьому, позивачем було виконано всі передумови отримання земельної ділянки у власність, а саме: подано клопотання, отримано дозвіл, завдання на розробку проекту землеустрою, виготовлено та погоджено проект землеустрою, здійснено державну реєстрацію земельної ділянки. Більш того, відповідачем було підтверджено виконання позивачем передбачених законодавством вимог шляхом підготовки проекту рішення про відведення земельної ділянки у власність позивачу.  
Паралельно з позивачем процедуру щодо передачі у власність вищевказаної земельної ділянки проходив громадянин ОСОБА_2 . 
З невідомо яких причин і підстав позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 отримали протилежні рішення: у позивача - відмова, у третьої особи ОСОБА_2 - задоволення. 
17.01.2019 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради було підготовлено та зареєстровано ідентичний за змістом проекту рішення №08/231-975/ПР від 26.03.2018 року проект рішення Київської міської ради «Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » №08/231-323/ПР та направлено для подальшого розгляду до відповідних комісій Київської міської ради.
22.01.2019 року (через три робочі дні після реєстрації проекту рішення №08/231- 323/ПР), Комісія, вже не зважаючи на озеленення ділянки, а також на той факт, що проект рішення щодо гр. ОСОБА_2 аналогічний тому, що був підготовлений для передачі земельної ділянки позивачу підтримує проект рішення про передачу ділянки ОСОБА_2 без жодних зауважень, висновків, обґрунтувань.
14.03.2019 року відповідачем було розглянуто проект рішення №08/231-323/ПР та прийнято рішення №217/6873, яким, зокрема, вирішено: «Внести зміни до Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста, затверджених рішенням Київської міської ради від 19 липня 2005 року N 806/3381 (зі змінами), виключивши з переліку озеленених територій, що резервуються для розвитку мережі зелених насаджень загального користування на період після 2010 року (таблиця N17 "Біля села Чапаєвка"), земельну ділянку площею 0,1000 га на АДРЕСА_1 . Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, код КВЦПЗ 02.01, спpaва А-23722) та передано громадянину ОСОБА_2 , за умови виконання пункту 3 цього рішення, у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер 8000000000:90:066:0279) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва».
Позивач вважає, що відповідачем було вчинено ряд навмисних порушень порядку передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки, що полягає у недотриманні відповідачем положень Конституції України, Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Регламенту Київської міської ради від 07.07.2016 року №579/579. Навмисні протиправні дії відповідача були спрямовані на незаконну передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, що в свою чергу призвело до позбавлення права позивача на першочергове отримання земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:066:0279 у встановленому законодавством порядку у приватну власність, у зв`язку із чим він звернувся до суду за захистом свого порушеного права шляхом визнання незаконним і скасування оскаржуваного рішення.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради № 217/6873 від 14.03.2019 року "Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 ". 
Стягнуто з Київської міської ради в дохід держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.
Постановою Київського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року апеляційну скаргу Київської міської ради задоволено. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2021 року скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 30 листопада 2022 року постанову Київського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
У апеляційній скарзі на рішення суду відповідач Київська міська рада посилався на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не гарантує позитивного рішення про надання її у власність. Як позивач, так і ОСОБА_2 мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування на земельну ділянку. У відповідача немає підстав вважати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а відтак, і порушення права позивача. Київська міська рада, приймаючи оскаржуване рішення, діяла виключно у межах її повноважень та у спосіб, визначений законом.  
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що він має першочергове право на відведення земельної ділянки незалежно від наявності інших заявників на дану ділянку. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_2 , затвердження проекту землеустрою, що був виготовлений за замовленням ОСОБА_2 , відбувалися з грубими порушеннями з боку відповідача. Дії постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування вчинені з грубими порушеннями Регламенту Київської міської ради, вимог законодавства України, а також структурним підрозділом Київської міської ради перевищено межі компетенції (повноважень). Позивачем було виконано всі передумови отримання земельної ділянки у власність, а саме подано клопотання, отримано дозвіл, завдання на розробку проекту землеустрою, виготовлено та погоджено проект землеустрою, здійснено державну реєстрацію земельної ділянки.  
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ковальчук А.С. проти задоволення скарги відповідача заперечила та просила залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін з підстав, викладених у відзиві на скаргу. 
Інші учасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились; колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.    
Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13 листопада 2014 року ОСОБА_1 , як учасник АТО, звернувся до Київської міської ради із заявою вх. № 08/х-5179 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
13 січня 2015 року Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради повідомив листом за вих. № 057021-08/х-5179-190 про утворення робочої групи з опрацювання питання соціального захисту у сфері житлового забезпечення киян - учасників антитерористичної операції. Однак, даним листом не було вирішено питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.
23 грудня 2016 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Київської міської ради з клопотанням № 08/Х-15342 (справа К-29251) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
27 січня 2017 року ОСОБА_1 повідомив Київську міську раду про розробку документації із землеустрою, оскільки у місячний строк з дня реєстрації клопотання № 08/Х-15342 від 23 грудня 2016 року Київська міська рада не надала ані дозволу на розроблення документації із землеустрою, ані вмотивованої відмови, та замовив таку розробку ФОП ОСОБА_3 .
Також встановлено, що 02 березня 2017 року Київською міською радою прийнято рішення № 1216/2220 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (обліковий код 90:066:0279) громадянину ОСОБА_2 . Як зазначено в рішенні, такий дозвіл надано на підставі клопотання ОСОБА_2 від 25 жовтня 2016 року.
26 травня 2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у місті Києві Хоркавому С.В. погоджено проект землеустрою без зауважень та складено висновок № 6178/82-17 про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
02 червня 2017 року Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради також був погоджений проект землеустрою, виготовлений на замовлення ОСОБА_1 
21 липня 2017 року на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 та відповідної заяви позивача було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та присвоєно кадастровий номер 8000000000:90:066:0279.
07 грудня 2017 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради було підготовлено проект рішення Київської міської ради № 08/231-3082/ПР «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у Голосіївському районі місті Києва» (справа А-23324) та направлено для подальшого розгляду до відповідних комісій Київської міської ради.
12 грудня 2017 року постійною комісією Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування відхилено проект рішення №08/231-3082/ПР «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки». У протоколі № 29/62 від 12 грудня 2017 року не міститься будь-яких обґрунтувань відмови.
26 березня 2018 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради було підготовлено та зареєстровано проект рішення Київської міської ради «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » та направлено для подальшого розгляду до відповідних комісій Київської міської ради.
15 травня 2018 року постійною комісією Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування не було прийнято жодну з пропозицій щодо проекту рішення № 08/231-975/ПР «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки».
05 червня 2018 року під час повторного розгляду проекту рішення постійною комісією Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування, відхилено проект рішення № 08/231-975/ПР «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки», оскільки зазначена земельна ділянка відноситься до озеленених територій, що резервуються для розвитку мереж і зелених насаджень загального користування відповідно до Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста, затверджених рішенням Київської міської ради від 19 липня 2005 року № 806/3381.
При цьому, 17 січня 2019 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради було підготовлено та зареєстровано проект рішення Київської міської ради «Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » № 08/231-323/ПР та направлено для подальшого розгляду до відповідних комісій Київської міської ради.
22 січня 2019 року Комісія підтримала проект рішення щодо передачі земельної ділянки ОСОБА_2 без жодних зауважень, висновків, обґрунтувань.
14 березня 2019 року Київською міською радою було розглянуто проект рішення № 08/231-323/ПР та прийнято рішення № 217/6873, яким вирішено: «Внести зміни до Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста, затверджених рішенням Київської міської ради від 19 липня 2005 року № 806/3381 (зі змінами), виключивши з переліку озеленених територій, що резервуються для розвитку мережі зелених насаджень загального користування на період після 2010 року (таблиця № 17 «Біля села Чапаєвка»), земельну ділянку площею 0,1000 га на АДРЕСА_1 . Затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, код КВЦПЗ 02.01, спpaва А-23722) та передано громадянину ОСОБА_2 , за умови виконання пункту 3 цього рішення, у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер 8000000000:90:066:0279) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва».
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності обмежень у виділенні земельної ділянки на АДРЕСА_1 , а саме знаходження такої ділянки в зоні озеленення та відсутності рішення про її виключення, відповідачем було прийнято рішення про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 , хоча за цих же обставин позивачу було відмовлено у такій передачі. При цьому, під час судового розгляду знайшов підтвердження факт порушень при розробці проекту землеустрою ОСОБА_2 .
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
З матеріалів справи вбачається, що на своє звернення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою позивач ОСОБА_1 не отримав від Київської міської ради ні згоди, ні вмотивованої відмови, у зв`язку із чим згідно закону у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку замовив розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомив Київську міську раду.
26 травня 2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у місті Києві Хоркавому С.В. погоджено проект землеустрою без зауважень та складено висновок № 6178/82-17 про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
02 червня 2017 року Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради також був погоджений проект землеустрою, виготовлений на замовлення ОСОБА_1 
21 липня 2017 року на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 та відповідної заяви позивача було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та присвоєно кадастровий номер 8000000000:90:066:0279.
07 грудня 2017 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради було підготовлено проект рішення Київської міської ради № 08/231-3082/ПР «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у Голосіївському районі місті Києва» (справа А-23324) та направлено для подальшого розгляду до відповідних комісій Київської міської ради.
Разом з тим, 05 червня 2018 року під час повторного розгляду проекту рішення постійною комісією Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування, відхилено проект рішення № 08/231-975/ПР «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки», оскільки зазначена земельна ділянка відноситься до озеленених територій, що резервуються для розвитку мереж і зелених насаджень загального користування відповідно до Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста, затверджених рішенням Київської міської ради від 19 липня 2005 року № 806/3381.
При цьому, 14 березня 2019 року Київською міською радою було розглянуто проект рішення № 08/231-323/ПР та прийнято рішення № 217/6873, яким, у тому числі, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, код КВЦПЗ 02.01, спpaва А-23722) та передано громадянину ОСОБА_2 , за умови виконання пункту 3 цього рішення, у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер 8000000000:90:066:0279) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва».
Таким чином, земельну ділянку, реєстрація якої у Державному земельному кадастрі була проведена на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 та його заяви, та на яку претендував позивач, була передана у власність ОСОБА_2 , який отримав дозвіл на розроблення проекту землеустрою пізніше, ніж подав таку заяву до Київської міської ради позивач ОСОБА_1 .
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (надалі Закон № 280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".
Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Відповідно до статті 59 Закону № 280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.
За приписами частини десятої вказаної статті акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій».
За змістом частин першої - третьої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.
Згідно з частиною першою статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Зі змісту частини шостої статті 118 ЗК України слідує, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні, до якого додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.
Приписами абзацу першого частини сьомої статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.
При цьому частиною сьомою статті 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:
- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;
- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;
- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
У разі надання органом місцевого самоврядування відмови особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначені у частині 7 статті 118 ЗК України.
Згідно з частиною 1 статті 30 Регламенту Київської міської ради постійні комісії Київради (окрім профільної) протягом двадцяти днів з моменту реєстрації проекту рішення в управлінні організаційного та документального забезпечення діяльності Київради опрацьовують його та за результатами розгляду проекту рішення приймають висновок, яким: 1) підтримують проект рішення Київради без зауважень та підписують його; 2) підтримують проект рішення Київради із зауваженнями чи рекомендаціями; у цьому випадку на оригіналі проекту рішення навпроти назви відповідної постійної комісії поряд із підписом голови цієї постійної комісії ставиться відмітка "із зауваженнями" або "з рекомендаціями"; 3) відхиляють проект рішення з відповідним обґрунтуванням; у цьому випадку на оригіналі проекту рішення навпроти назви відповідної постійної комісії поряд із підписом голови цієї постійної комісії ставиться відмітка "відхилено" із зазначенням дати та номеру відповідного протоколу засідання постійної комісії.
Тобто, постійна комісія Київської міської ради у разі відхилення проекту рішення має надати до проекту рішення відповідне обґрунтування такої відмови.
Постійною комісією Київської міської радиз питань містобудування, архітектури та землекористування від 05 червня 2018 року під час повторного розгляду проекту рішення  відхилено проект рішення № 08/231-975/ПР «Про передачу громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки», при цьому обґрунтування такої відмови дане рішення не містить.
22.01.2019 року комісія, не зважаючи на озеленення ділянки, а також на той факт, що проект рішення щодо громадянина ОСОБА_2 аналогічний тому, що був підготовлений для передачі земельної ділянки ОСОБА_1 , підтримує проект рішення про передачу ділянки ОСОБА_2 без жодних зауважень, висновків, обґрунтувань (протокол №2/91).
14.03.2019 року відповідачем було розглянуто проект рішення №08/231-323/ПР та прийнято рішення №217/6873, яким, зокрема, вирішено: «Внести зміни до Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста, затверджених рішенням Київської міської ради від 19 липня 2005 року №806/3381 (зі змінами), виключивши з переліку озеленених територій, що резервуються для розвитку мережі зелених насаджень загального користування на період після 2010 року (таблиця № 17 «Біля села Чапаєвка»), земельну ділянку площею 0,1000 га на АДРЕСА_1 . Затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, код КВЦПЗ 02.01, спpaва А-23722) та передано громадянину ОСОБА_2 , за умови виконання пункту 3 цього рішення, у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер 8000000000:90:066:0279) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва».
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011, набуло статусу остаточного 20.01.2012) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (аналогічна позиція у рішеннях у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000-1, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-ХІІ, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п. 72, від 08.04.2008, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п. 51, від 15.09.2009). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelasv. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta andOthers v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків, (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).
Тобто, з огляду на викладені положення можна дійти висновку, що основоположними принципами виконання органом місцевого самоврядування покладених на нього обов`язків (належне урядування) є верховенство права, одним із елементів якого в свою чергу є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина, втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлювальних такими обмеженнями, тобто, обмеження будь-якого права повинно базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачити юридичні наслідки своєї поведінки.
Таким чином, за наслідками звернення до Київської міської ради та надання останньою дозволу на проектування відведення земельної ділянки позивачу за адресою: АДРЕСА_1 , позивач, враховуючи обов`язковість додержання органом місцевого самоврядування принципу правової визначеності як складової належного урядування при виконанні своїх обов`язків та першочергове право на отримання земельної ділянки, закріпленого законодавством, був впевнений щодо можливості отримання земельної ділянки у власність після належного виконання ним встановлених щодо цього умов.
Позивачем було виконано всі передумови отримання земельної ділянки у власність, а саме: подано клопотання, отримано дозвіл, завдання на розробку проекту землеустрою, виготовлено та погоджено проект землеустрою, здійснено державну реєстрацію земельної ділянки.
Більш того, відповідачем було підтверджено виконання позивачем передбачених законодавством вимог шляхом підготовки проекту рішення про відведення земельної ділянки у власність позивачу.
При цьому слід зазначити, що взаємодія структурних підрозділів органів місцевого самоврядування, в тому числі при вирішенні земельних питань, знаходиться поза межами контролю позивача, а його участь у таких відносинах зводилась виключно до реалізації закріплених законодавством вимог, які були прийняті відповідачем без зауважень.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах "Мелахер та інші проти Австрії", "Бурдов проти Росії", "Прессос Компанія Нав`єра С.А." та інші проти Бельгії", "Пайн Велі Девелопмент Лтд." та інші проти Ірландії", "Беєлер проти Італії", "Тре Тракторер Актіболаг" проти Швеції" визначив, що під поняттям "майно" розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно законодавства країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, "активи", які можуть виникнути, "правомірні очікування"/"законні сподівання" особи, приватні власні інтереси, інше "майно", що "становить економічну цінність".
Зокрема, у справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" Європейський суд з прав людини постановив, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання у власність майна, а тому вона мала усі підстави розраховувати на певний стан речей у майбутньому.
Отже, з системного аналізу статті 1 Першого протоколу та зазначених рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що у випадку дотримання особою положень законодавства для набуття певного майнового права у майбутньому, зумовлює (спричиняє) виникнення у такої особи "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому).
Таким чином, з виконанням позивачем визначених вимог для отримання земельної ділянки у власність та прийняття такого виконання уповноваженим органом відповідача, у нього виникли правомірні очікування на отримання у власність земельної ділянки, які є майном в розумінні приписів статті 1 Першого протоколу до Конвенції та визначеної практики Європейського суду з прав людини.
Відтак, в силу прецедентної практики Європейського суду з прав людини, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції підлягає застосуванню для захисту визначених правомірних очікувань та майнового інтересу позивача щодо певного стану речей (у майбутньому), а саме: дотримання зайнятої правової позиції Київської міської ради щодо передачі у власність земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:066:0279 позивачу, адже в іншому випадку зміна такої правової позиції може свідчити про втручання у право мирного володіння позивачем своїм майном в контексті застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Згідно ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Київська міська рада рішенням №1216/2220 від 02.03.2017 року про надання дозволу на проектування ОСОБА_2 порушила, перш завсе принцип забезпечення єдності державної політики, відкритості та прозорості, оскільки надала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення однієї земельної ділянки двом особам, не зважаючи на першочергове право позивача, як учасника Антитерористичної операції, на отримання земельної ділянки.
Такі дії відповідача до прийняття рішення свідчать про його невизначеність та різну ціленаправленість з питання передачі у власність в межах норм безоплатної передачі земельної ділянки, що породжує впевненість у тому, що існуюче становище особи не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення органом місцевого самоврядування, а «гарантія стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами повністю нівелюється.
Крім того, судом при розгляді справи встановлено ряд порушень, допущених при передачі Київською міською радою у власність ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:066:0279, що вбачається з наступного.
У пункті 3 пояснювальної записки № ПЗ-35931/2 від 16 січня 2019 року Департаментом земельних ресурсів визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 погоджено органом архітектури - № 055-14071 від 31 серпня 2017 року та територіальним органом, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин - № 12489/82-18 від 29 серпня 2018 року. Однак, орган архітектури затверджував проект землеустрою, що розроблений ТОВ «ЗЕМЕЛЬНИЙ СТАНДАРТ», а територіальний орган затверджував проект землеустрою, що розроблений ТОВ «ТЕРРА ПРОЕКТ». Тобто, в даному випадку, територіальні органи погодили два різні проекти землеустрою.
У справі А-23722 щодо виділення земельної ділянки ОСОБА_2 відсутній проект землеустрою, що розроблений ТОВ «ЗЕМЕЛЬНИЙ СТАНДАРТ».
У порівняльній таблиці до пункту проекту рішення Київської міської ради «Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » передбачено внести зміни до «Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста», виключивши з переліку озеленених територій земельну ділянку площею 0,1000 га на АДРЕСА_1 .
Тобто, на дату прийняття Київською міською радою рішення про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки ділянка під НОМЕР_3 не була виключена з переліку озеленених територій, а була виключена ділянка № НОМЕР_2 . Перебування даної території в зоні озеленення було основною підставою для відмови у виділенні спірної земельної ділянки у власність позивача ОСОБА_1 .
У додатку до рішення Київської міської ради від 02 березня 2017 року за № 1216/2220 визначено, що дата клопотання ОСОБА_2 на отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою - 18 листопада 2016 року. Проте, таке клопотання від ОСОБА_2 у справі А-23722 (щодо виділення вищевказаної земельної ділянки) відсутнє.
Завдання на проектування землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку та проект рішення Київської міської ради щодо його погодження готувався у справі К-28255, однак, подальше погодження даного проекту відбувалось у кадастровій справі А-23722.
Проект землеустрою ТОВ «ТЕРРА ПРОЕКТ» був складений на підставі завдання на проектування № ЗВП-4073, наданого іншій проектній організації ТОВ «ЗЕМЕЛЬНИЙ СТАНДАРТ».
Судом також встановлено, що 01 жовтня 2018 року Департаментом земельних ресурсів було повідомлено ТОВ «ТЕРРА ПРОЕКТ» про те, що всупереч п. 13 Порядку набуття прав на землю із земель комунальної власності у місті Києві № 241/2463 від 20 квітня 2017 року розробка технічної документації із землеустрою стосовно встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відбулася за відсутності згоди замовника проекту землеустрою, за яким була сформована земельна ділянка у Державному земельному кадастрі, тому необхідно отримати відповідну згоду, тобто, у ОСОБА_1 . Однак така згода отримана не була.
З огляду на викладене, в ході судового розгляду встановлено, що за наявності обмежень у виділенні земельної ділянки на АДРЕСА_1 , а саме знаходження такої ділянки в зоні озеленення та відсутності рішення про її виключення, відповідачем було прийнято рішення про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 , хоча за цих же обставин позивачу було відмовлено у такій передачі.
Зазначені обставини в їх сукупності стали підставою для скасування судом рішення Київської міської ради № 217/6873 від 14.03.2019 року «Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 », і такі висновки суду відповідають принципам законності та обгрунтованості судового рішення, закріпленим у ст. 263 ЦПК України. 
Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду. При цьому,докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, та з урахуванням доведеності позовних вимог їх обґрунтовано задоволено.   
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу Київської міської ради - залишити без задоволення.
 
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року - залишити без змін.            
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
     Головуючий:             
           
     Судді: