ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«03» квітня 2023 року
м. Харків
справа № 638/16382/21
провадження № 22ц/818/646/23
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів        -                 Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,
учасники справи: 
позивачка – ОСОБА_1 , представниця позивачки – ОСОБА_2 ,
відповідач – ОСОБА_3 , представник відповідача – ОСОБА_4 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2023 року в складі судді Поволяєвої О.В.
в с т а н о в и в:
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Позовна заява мотивована тим, що з 2014 року вона та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розлучення проживають разом із нею.

Зазначила, що з 07 грудня 2019 року шлюбні відносини між подружжям фактично припинені.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2020 року, зміненим постановою Харківського апеляційного суду м. Харкова від 22 лютого 2021 року в частині розміру стягнення додаткових витрат на утримання дітей, стягнуто з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 2 500,00 грн на кожну дитину, починаючи з 25 березня 2020 року до досягнення дітьми повноліття та стягнуто одноразово додаткові витрати на утримання дітей в загальному розмірі 6 372,10 грн за період з грудня 2019 року по березень 2020 року.

Вказала, що вона понесла додаткові витрати на утримання дітей за період з березня 2020 року по квітень 2021 року, які пов`язані з розвитком, навчанням та лікуванням дітей, та направила відповідачу лист-вимогу від 13 травня 2021 року про необхідність покриття додаткових витрат на дітей, однак даний лист залишено відповідачем без задоволення.

Посилалася на те, що необхідність у додаткових витратах викликана схильністю дочки до іноземних мов, яка півтора роки відвідує заняття з вивчення англійської мови, живопису та спорту. Обидві дитини відвідують Центр з розвитку «Монтессорі», умови в якому відповідають їх інтересам та потребам.

Крім того додаткові витрати обумовлені наявністю у дітей хвороб та їх лікуванням. Дочка систематично хворіє на гострий назофарингіт та має супутні хронічні діагнози – ксероз, бронхіальна астма, алергічний рінит. Син хворіє на атопічний дерматит. Зважаючи на наявні у дітей хронічні захворювання, вони потребують постійного нагляду лікарів та лікування.

Також, згідно призначень лікарів, діти пройшли курс вакцинації. Син у 2021 році переніс операцію з загальною анестезією щодо лікування зубів.

Вказала, що загалом за період з березня 2020 року по серпень 2021 року витрачено нею на лікування дітей – 34 932,38 грн, на секції – 60 213,00 грн, на Центр з розвитку «Монтессорі» - 172 730,00 грн.

Посилаючись на те, що визначені судовим рішенням аліменти в розмірі 2 500,00 грн на кожну дитину є недостатніми на їх утримання та розвиток, її дохід не дозволяє забезпечувати дітей всім необхідним та платити за їх навчання, розвиток та лікування, тому просила стягнути з відповідача частину понесених нею додаткових витрат за вказаний вище період, які пов`язані з лікуванням, навчанням та розвитком обох дітей. 

Вважала, що відповідач має достатній матеріальний стан та розмір доходу щоб сплачувати додаткові витрати на утримання дітей, оскільки має разом з батьками спільний бізнес з виготовлення та продажу меблів, має статус суб`єкта підприємницької діяльності. Відповідно до наданих податковою інспекцією даних, обсяг доходу відповідача від підприємницької діяльності у 2019 році дорівнював 798 980,00 грн, з чого вбачається, що щомісячний дохід відповідача становив 66 581,66 грн.

Крім того відповідачу на праві власності належать два автомобіля, два мотоцикли, майнові права на об`єкт незавершеного будівництва та облігації Акціонерного товариства «Трест Житлобуд» на загальну суму 427 964,00 грн.

Зазначила, що в липні 2020 року відповідач отримав дохід від продажу частки квартири в розмірі 323 582, 00 грн та 1 500,00 доларів США в якості компенсації за побутову техніку в квартирі. Достатній майновий стан та платоспроможність відповідача також підтверджується оборотами по банківським рахункам, відкритим на його ім`я за період з 2019 року по серпень 2020 року. З лютого по серпень 2020 року відповідач регулярно поповнював рахунки готівковими грошовими коштами на загальну суму 352 347,09 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на лікування дітей в сумі 17 466,19 грн за період з березня 2020 року по серпень 2021 року; понесені додаткові витрати на секції дітей в сумі 30 106,50 грн за період з березня 2020 року по серпень 2021 року; додаткові витрати на Центр розвитку «Світ Монтессорі» в сумі 86 365,00 грн за період з березня 2020 року по серпень 2021 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2023 року позов ОСОБА_1 – задоволено частково, стягнуто одноразово з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 17 466,19 грн; в іншій частині позову – відмовлено; стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 174,20 грн. 

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на дітей в розмірі 30 106,50 грн та задовольнити позовні вимоги саме в цій сумі; судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки доказам, які підтверджують дохід відповідача за спірний період та його можливість сплачувати додаткові витрати у визначеному нею розмірі. Зазначила, що судом не враховано вік дитини, її прихильність до малювання, спорту, англійської мови. Вважала, що без створення умов для розвитку здібностей, дитина не має шансів проявити себе та реалізувати свої таланти. Щодо витрат на правничу допомогу вказала, що орієнтовний їх розмір при розгляді апеляційної скарги дорівнюватиме 10 000,00 грн. Остаточний розрахунок та обґрунтування таких витрат буде подано протягом 5 днів з дня ухвалення судового рішення в порядку частини 8 статті 141 ЦПК України. 

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні додаткових витратах лише на суму 30 106,50 грн, тому судом апеляційної інстанції рішення суду в іншій частині (в задоволенні позовних вимог на суму 17 466,19 грн та відмові в задоволенні позовних вимог на суму 86 365,00 грн) не переглядається.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду в оскаржуваній частині – скасувати.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що понесені позивачкою витрати не можна віднести до додаткових витрат, визначених статтею 185 СК України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 29 квітня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18,22,23).
Діти проживають разом з ОСОБА_1 , що не заперечується сторонами. 

01 березня 2020 року та 02 березня 2021 року між ОСОБА_1 та фізичною особою – підприємцем ОСОБА_7 укладено договори надання послуг з вивчення іноземної мови, відповідно до умов яких ОСОБА_7 надавала послуги за методикою вивчення англійської мови дитині ОСОБА_8 два рази на тиждень, починаючи з 01 березня 2020 року по 02 березня 2022 року. Вартість послуг за умовами даних договорів склала 1 500,00 грн на місяць (а.с.40-41,42-43).

04 травня 2020 року та 05 травня 2021 року між ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_9 укладено договори про надання послуг (дитяча студія малювання), відповідно до умов яких ОСОБА_9 надавала дитині ОСОБА_8 послуги з навчання основам малювання за авторським курсом виконавця шляхом проведення індивідуальних занять двічі на тиждень. Плата за надання послуг становила 125,00 грн за одне заняття (а.с.54,55).

Також, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує заняття з бойового мистецтва «Капоейра» та «Айкідо», консультаційних послуг «Еврика».
Як вбачається з копій квитанції ОСОБА_1  за відвідування вказаних занять дочкою  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сплатила в загальній сумі 60 213,00 грн.

Між ОСОБА_1 та фізичною особою – підприємцем ОСОБА_10 укладено договір на 2020-2021 роки щодо навчання в Центрі гармонійного розвитку дитини «Світ Монтессорі». Розмір оплати за утримання дитини з 01 вересня 2020 року становив 8 000,00 грн на місяць (а.с.73-75).

25 серпня 2011 року ОСОБА_5 зареєстрований як фізична особа-підприємець. 

Із повідомлення Головного Управління Державної податкової служби у Харківській області № ФОП/20-40-53-12-14 від 25 лютого 2020 року вбачається, що обсяг доходу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року склав 798 980,00 грн (а.с.78).

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 11 березня 2020 року ОСОБА_5 припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця за власним рішенням (а.с.156).

Із довідки, виданої фізичною особою - підприємцем ОСОБА_11 вбачається, що відповідач з квітня 2020 року працює на посаді менеджера у неї. Його заробітна плата за період часу з квітня 2020 року по листопад 2021 року склала 100 962,98 грн, тобто в середньому по 5 048,15 грн на місяць (а.с.157).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2020 року стягнуто щомісяця з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 2 500,00 грн на кожну дитину, починаючи з 25 березня 2020 року до досягнення дітьми повноліття. Визначено, що встановлена сума підлягає індексації відповідно до вимог діючого законодавства. Стягнуто одноразово з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у загальному розмірі 4 714,60 грн. В іншій частині позову відмовлено (а.с.25-28).

Постановою Харківського апеляційного суду м. Харкова від 22 лютого 2021 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2020 року змінено в частині розміру стягнення додаткових витрат на утримання дітей, стягнуто одноразово з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у загальному розмірі 6 372,10 грн, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_3 надіслала лист від 03 травня 2021 року, в якому просила покрити додаткові витрати на дітей (а.с.36-38).

16 квітня 2019 року між Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчупний корпоративний інвестиційний фонд «Будівельник» та ОСОБА_3 укладено договір міни цінних паперів № 1591-19/1432-19/БВ, відповідно до умов якого ОСОБА_3 прийняв наступні цінні папери: облігації підприємств, цільові, звичайні Акціонерного товариства «Трест «Житлобуд-1» 4412 штук, договірна вартість цінних паперів -427 964,00 грн. При погашенні власником однієї облігації серії №8 надається право на отримання 0,01 кв м загальної площі квартири в житловому будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1 (2 черга, 1 пусковий комплекс); облігації підприємств, відсоткові, незабезпечені Акціонерного товариства «Трест «Житлобуд-1» 428 штук, договірна вартість цінних паперів - 427 964,00 грн.

За ОСОБА_3 зареєстровані наступні транспортні засоби: VOLKSWAGEN POLO, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; Газ 330202-414 вантажний; мотоцикл - А HONDA VFR300, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; мотоцикл SUZUKI DJEBEL 250, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

За договором купівлі-продажу від 16 липня 2020 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 9/20 часток квартири АДРЕСА_2 . За домовленістю сторін продаж вказаної частки квартири здійснилася за суму 732 213,00 грн. 

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

За статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Колегія суддів зауважує, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і  вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.  Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно із частиною другою статті 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6/1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 233/3518/17 (провадження № 61-984св19), від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 14 січня 2019 року у справі № 751/4312/16-ц (провадження № 61-9737св18).

Аналіз змісту оскаржуваного рішення в оскаржуваній частині свідчить, що при вирішенні питання про стягнення додаткових витрат на дітей та визначенні їх розміру судом першої інстанції не були враховані всі істотні обставини, передбачені статтями 182 і 185 СК України.

Так, судом першої інстанції не перевірено та не враховано майнового стану відповідача і те, чи є істотні обставини, які могли б унеможливити виконання ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків щодо участі у додаткових витратах на дитину.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зокрема, просила стягнути з ОСОБА_3 додаткові витрати на дитину, які обумовлені насамперед необхідністю розвитку творчих здібностей дитини.

На підтвердження своїх доводів щодо понесення нею додаткових витрат на дитину  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1  надала: договори надання послуг з вивчення іноземної мови від 01 березня 2020 року та 02 березня 2021 року; договори про надання послуг (дитяча студія малювання) від 04 травня 2020 року та 05 травня 2021 року.

Також, на підтвердження відвідування занять  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з бойового мистецтва «Капоейра» та «Айкідо», консультаційних послуг «Еврика»  ОСОБА_1 надала копії квитанцій за період з березня 2020 року по серпень 2021 року.
За зазначений період часу ОСОБА_1 витрачено в загальній сумі 60 213,00 грн.

Витрати на оплату заняття дитини  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вивчення іноземної мови (англійської мови), малювання, бойового мистецтва «Капоейра» та «Айкідо», консультаційних послуг «Еврика», для розвитку її здібностей пов`язані з додатковими витратами на дитину, що викликані розвитком її здібностей та підтверджено відповідними квитанціями про оплату цих занять.

Враховуючи майновий стан ОСОБА_3 , а також те, що вказані витрати є додатковими витратами, викликані розвитком здібностей дитини, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частину зазначеної суми (60 2013,00 грн /2) у розмірі 30 106,50 грн.

Аналогічні за змістом правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 751/4312/16-ц (провадження № 61-9737св18), від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження №61-17663св21).

Зважаючи на зазначені обставини, оскаржуване рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу задоволено (22,48% від позовних вимог), тому судовий збір за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь держави в розмірі 451,64 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – задовольнити.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2023 року в оскаржуваній частині – скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину в сумі 30 106,50 грн – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_3  на користь ОСОБА_1  додаткові витрати на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 30 106,50 грн за період з березня 2020 року по серпень 2021 року.
В іншій частині рішення суду не переглядалося.
Стягнути з  ОСОБА_3  в дохід держави 451, 64 грн за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        І.В. Бурлака

Судді                                                                Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 03 квітня 2023 року.