ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1170/23 Справа № 199/5494/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - ЯКИМЕНКО Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Попенко Ю.К.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Якименко Л.Г. в місті Дніпро в цивільній справі номер 199/5494/21 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (повне судове рішення складено 30.09.2022 року),

В С Т А Н О В И В:

В липні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03.04.2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», що було перейменоване в Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DNHLGB00000520 про надання кредиту у вигляді непоновлюваної кредитної лінії.
За змістом п. 1.1. кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на строк до 03.04.2026 року у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в розмірі 1655174,67 доларів США на наступні цілі: оплату за договором про сумісну діяльність по будуванню житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний», оплату за договором про сумісну діяльність по будуванню житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний» №130/131-П-А від 12.01.2006 року, укладених між позичальником та ТОВ «Перспектива Інвестмен», в розмірі 1394674,50 доларів США; та на оплату страхових платежів в сумі 260500,17 доларів США, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 1,07% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредит у межах узгодженого сторонами кредитного ліміту, що підтверджується заявою про видачу готівки №20 від 03.04.2006 року, випискою по рахунку № НОМЕР_1 .
За умовами договору щомісячно в період сплати позичальник повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 16343,65 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості за кредитом та відсотками. Період сплати вважається з 20 по 25 число кожного місяця.
При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.3, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом в розмірі 2,14% на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом (п. 3.2. договору).
Згідно з п. 4.1. договору при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених п. 2.2.2 цього договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити Банку пеню у розмірі 3,00% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за
кожен день прострочки.
24.01.2013 року між Банком та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір №1 до кредитного договору №DNHLGB00000520 від 03.04.2006 року, яким сторони домовилися відмінити нараховану пеню станом на 24.01.2013 року. З моменту підписання цього Додаткового договору чергове нарахування пені за порушення зобов`язань буде відбуватися відповідно до п. 4.1 кредитного договору. Сторони домовилися викласти п. 4.1 кредитного договору в наступній редакції: 4.1. У випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,11% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.
Відповідно до п.п. 2.2.2, 2.2.3 кредитного договору позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом згідно п. 1.1, 3.1, 3.2 цього договору та погашення кредиту провести в порядку, сумах та строки, передбачені п. 1.1, 2.3.1, 2.3.2 і 2.3.3 цього договору.
У порушення відповідних умов договору та приписів законодавства ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, заборгованість не сплатив, що підтверджується розрахунком заборгованості. На час подання цього позову у позичальника наявна прострочена заборгованість. 
У червні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2019 року у справі №199/5136/19 (провадження №2/199/2764/19), яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.12.2020 року, відмовлено у задоволенні позову.
Підставою відмови у задоволенні позову стало те, що з вимогою про дострокове повернення кредиту Банк звернувся до ОСОБА_1 у 2017 році, про що свідчить виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 17 липня 2017 року, за реєстровим №6651, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 2952999,91 грн. Тому, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Позивач зазначив, що права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Банк має право нараховувати відсотки за кредитним договором лише у межах строку, на який відповідний кредит було надано. Після настання терміну повернення кредиту в повному обсязі, кредитор втрачає право нараховувати відсотки та набуває право здійснювати нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України (інфляційні нарахування та 3% річних).
Таким чином, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 14.07.2017 року має загальну заборгованість 2490028,87 доларів США, яка складається з наступного:
1192609,86 доларів США - заборгованість за кредитом;
631394,75 доларів США - заборгованість по відсоткам;
666024,26 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань.
Отже, на підставі кредитного договору №DNHLGB00000520 від 03.04.2006 між сторонами виникло грошове зобов`язання, невиконання якого зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 164310,33 доларів США, що складається з суми відсотків (3% річних) за невиконання простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором №DNHLGB00000520 від 03.04.2006 року за період із 19.07.2018 року по 19.07.2021 року.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — відмовлено.
Із вказаним рішенням суду не погодився позивач АТ КБ «Приватбанк»,подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 рокута ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 164310,33 доларів США, що складається з суми відсотків (3% річних) за невиконання простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором №DNHLGB00000520 від 03.04.2006 року за період із 19.07.2018 року по 19.07.2021 року та судові витрати у вигляді судового збору.
Доводами апеляційної скарги наведено, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права.
Суд першої інстанції, встановивши обставини справи щодо укладеного договору кредиту та наявності вимоги про дострокове повернення кредиту у вигляді виконавчого напису, вчиненого нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 17 липня 2017 року за реєстровим номером 6651 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 2952999,91 грн, помилково дійшов висновку про те, що в кредитному договорі встановлений інший розмір відповідальності у вигляді нарахування пені у випадку прострочення зобов`язання.
Висновками Великої Палати Верховного Суду встановлено, що пеня та проценти за кредитним договором не нараховуються після зміни терміну кредитування. 
В даному випадку зміна терміну кредитування підтверджено судовим рішенням у справі №199/5136/19 від 01.10.2019 року, яке набрало законної сили, де вказано, що судом встановлено, що з вимогою про дострокове повернення кредиту позивач звернувся до відповідача в 2017 році, тобто, звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту було змінено строк дії кредитного договору.
Отже, враховуючи неодноразові висновки Великої Палата Верховного Суду, у позивача є право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення виконання кредитного зобов`язання.
На даний час боржником не виконане кредитне зобов`язання, розмір основного зобов`язання не спростований, тому позивач (кредитор) має право на стягнення з відповідача сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема, 3% річних, виходячи з наступного розрахунку:
Невиконане прострочене основне грошове зобов`язання – 1824004,61 доларів США;
Відсоткова ставка – 3% річних;
Дата початку та закінчення нарахування – 19.07.2018 року – 19.07.2021 року;
Кількість днів – 1096, період нарахування 3 роки, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року в справі №127/15672/16-ц;
Розраховується за формулою – сума боргу * процентна ставка / 100 / 365 * кількість днів.
Відтак, 1824004,61 * 3 / 100 / 365 * 1096 = 164310,33 доларів США.
За таких обставин, суд першої інстанції розглянув справу формально, неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, у зв`язку з чим ухвалене судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню.
Від відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Акопджанова К.І., на електронну адресу Дніпровського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 рокузалишити без змін, у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Відповідач зазначив, що скаржник вказує різні суми валютної заборгованості, що ускладнює розуміння, якою є база нарахувань. Тобто позивач не довів існування заборгованості в розмірі вказаному ним в позовній заяві. 
Три відсотка річних від простроченої суми застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. Однак, в договором передбачено, що проценти за користування кредитом визначені в розмірі 2.14% на місяць.
Відтак, оскільки договором передбачений інший розмір відповідальності за невиконання 
зобов`язання, а банк має право нараховувати відсотки за кредитним договором лише у межах строку, на який відповідний кредит було надано, тому після настання терміну повернення кредиту в повному обсязі він втрачає право нараховувати відсотки. 
За таких обставин, позивач не надав будь-яких доказів для задоволення позову, а надані докази не є належними.
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача адвокат Сокуренко Є.С. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 та його представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившихся осіб. 
Заслухавши суддю – доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які 
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 03 квітня 2016 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DNHLGB00000520 про надання кредиту у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в розмірі 139467450 доларів США та на оплату страхових платежів в сумі 260500,17 доларів США, а всього 1655174,67 доларів США, на строк до 03.04.2026 року (а.с. 9-14, 121-126, том 1). 
З п. 2 Статуту акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ідентифікаційний номер 14360570, вбачається, що Банк є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яке було перейменоване у Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Приватбанк» (а.с. 53-57, том 1).
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2019 року у справі №199/5136/19 (провадження №2/199/2764/19), яке набрало законної сили, встановлено, що з вимогою про дострокове повернення кредиту Банк звернувся до ОСОБА_1 у 2017 році. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Він набуває право здійснювати нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України (інфляційні нарахування та 3% річних) (а.с. 42-43, том 1). 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2019 року у справі №199/5136/19 залишено без змін (а.с. 44-47, том 1). 
З розрахунку заборгованості за кредитним договором №DNHLGB00000520 від 03.04.2006 року вбачається, що станом на 14.07.2017 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 1824004,61 доларів США, яка складається з 1192609,86 доларів США – заборгованість за кредитом, 631394,75 доларів США – заборгованість за відсотками (а.с. 32-41, том 1).
В позовній заяві розрахований розмір 3% річних з цієї суми з врахуванням трьохрічного строку вимоги (правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року в справі №127/15672/16-ц): 
невиконане прострочене основне грошове зобов`язання – 1824004,61 доларів США;
Відсоткова ставка – 3% річних;
Дата початку та закінчення нарахування – 19.07.2018 року – 19.07.2021 року;
Кількість днів – 1096, період нарахування 3 роки, що узгоджується з 
Розраховується за формулою – сума боргу * процентна ставка / 100 / 365 * кількість днів.
Відтак, 1824004,61 * 3 / 100 / 365 * 1096 = 164310,33 доларів США (а.с. 5, том 1).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з  ОСОБА_1  на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми на підставі ст. 625 ЦК України, оскільки в кредитному договорі встановлений інший розмір відповідальності у випадку прострочення зобов`язання.  
Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону. 
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.   
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц) також міститься правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, враховуючи зазначені вище правові позиції Великої Палати Верховного Суду та норми закону, позивач вправі вимагати від боржника сплати 3 процентів річних від простроченої суми у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Судом встановлено, що 03 квітня 2016 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DNHLGB00000520 про надання кредиту у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в розмірі 139467450 доларів США та на оплату страхових платежів в сумі 260500,17 доларів США, а всього 1655174,67 доларів США, на строк до 03.04.2026 року. З п. 2 Статуту акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ідентифікаційний номер 14360570, вбачається, що Банк є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яке було перейменоване у Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Приватбанк».
З вимогою про дострокове повернення кредиту Банк звернувся до ОСОБА_1 у 2017 році, це встановлено судовим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2019 року у справі №199/5136/19 (провадження №2/199/2764/19), яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року, та набрало законної сили. 
Тобто, нарахування передбачених кредитним договором процентів за користування кредитом припиняється.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором №DNHLGB00000520 від 03.04.2006 року вбачається, що станом на 14.07.2017 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 1824004,61 доларів США, яка складається з 1192609,86 доларів США – заборгованість за кредитом, 631394,75 доларів США – заборгованість за відсотками.
Розрахований розмір 3% річних з цієї суми з врахуванням трьохрічного строку вимоги (правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року в справі №127/15672/16-ц), становить 164310,33 доларів США.
З цим розрахунком апеляційний суд погоджується.
Відповідач не спростував розміру наведеного позивачем розрахунку.
Зогляду на наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є такими, що заслуговують на увагу.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що в кредитному договорі встановлений інший розмір відповідальності у випадку прострочення зобов`язання.
Крім того, передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. 
Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.
Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки за подання позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» сплачено судовий збір у розмірі 67112,80 грн, тому понесені судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 .
Крім того, відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню, за подання апеляційної скарги ним сплачено судовий збір в розмір 100669,20 грн (а.с. 11, 12, том 2), тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 100669,20 грн. 

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» – задовольнити. 
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року – скасувати. 
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість в розмірі 164310,33 доларів США (сто шістдесят чотири тисячі триста десять доларів США), яка складається з суми відсотків (3% річних) згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором №DNHLGB00000520 від 03.04.2006 року за період з 19.07.2018 року по 19.07.2021 року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 67112,80 грн та апеляційної скарги в розмірі 100669,20 грн, а всього 167782,00 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 24 січня 2023 року.

Суддя: