ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року	Львів	Справа № 460/5510/21 пров. № А/857/17395/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Обрізка І.М., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року з питань встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі № 460/5510/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,-
суддя в 1-й інстанції – Щербаков В.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення - м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,-

                                                В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради про визнання рішень та дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій відмовлено.
Не погодившись із ухвалою про відмову у встановленні судового контролю за виконанням рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суд першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції постановлено з невідповідністю висновків суду обставинам справи, без повного та всебічного з`ясування обставин справи, неповним та неправильним дослідженням доказів та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт покликається на те, що Департамент соціальної політики Рівненської міської ради фактично ігнорує виконання судового рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 по адміністративній справі № 460/5510/21, на момент подання апеляційної скарги не здійснивши виплату щорічної разової допомоги до 5-го травня за 2021 рік у розмірі 7354,00 грн. Вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні його заяви про встановлення судового контролю за невиконанням судового рішення та накладення штрафу, дійшов до помилкових висновків, що заявником не наведено аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів як встановлення судового контролю та накладення штрафу, не надано доказів наміру відповідача не виконувати судове рішення. Просить колегію суддів апеляційної інстанції взяти до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 800/592/17.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
В провадженні Рівненського окружного адміністративного суду знаходилась адміністративна справа № 460/5510/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання бездіяльності протиправною
Так, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 у справі №460/5510/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня 2021 року у розмірі відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову допомогу до 5 травня 2021 року як учаснику бойових дій відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням проведених виплат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили.
Окрім того, як встановлено із матеріалів справи, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 замінено у виконавчому провадженні 68868026, відкритому Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з примусового виконання виконавчого документа, виданого Рівненським окружним адміністративним судом у справі №460/5510/21, боржника - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, його правонаступником - Департаментом соціальної політики Рівненської міської ради (вул. Соборна, 12, м. Рівне, 33028; код ЄДРПОУ 03195441).
02.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі. На обґрунтування поданої заяви вказував про те, що 21.07.2022 року отримав відповідь за вих. № Ш-63/2 від 11.07.2022 року підписану директором Департаменту, в якій зокрема зазначено, що Департаментом соціальної політики Рівненської міської ради 08 червня 2022 року було направлено потребу в бюджетних коштах для забезпечення виконання рішень до Департаменту соціальної політики Рівненської обласної державної адміністрації. Після надходження коштів, щорічна разова допомога до 5-го травня за 2021 рік в розмірі 7354,00 грн. буде перерахована на рахунок відкритий в установі уповноваженого банку.
Також вказує про те, що 22.09.2022 за невиконання без поважних причин боржником рішення суду державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Синюк І.В. накладено штрафи на боржника та скеровано повідомлення про притягнення службових осіб до кримінальної відповідальності та винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.
Позивач вважаючи, що наявні підстави для встановлення судового контролю звернувся із заявою до суду.
Відмовляючи в задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю, суд першої інстанції взяв до уваги обставини даної справи, однак враховуючи, що є застосування заходів судового контролю є диспозитивним правом суду, а також те, що після набрання законної сили рішенням у справі стороною позивача не надано жодних доказів ухиляння відповідача від подальшого виконання судового рішення, дійшов висновку, що підстави зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення відсутні.
Враховуючи висновки суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Частиною 2 ст. 382 КАС України визначено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із ч. 3 ст. 382 КАС України половина суми штрафу стягується на користь позивача інша половина до Державного бюджету України.
Водночас положення Кодексу адміністративного судочинства України не містять обмеження щодо стадій процесу, на яких може бути вирішено питання про застосування заходів судового контролю, передбачених частиною першою статті 382 КАС України. Тобто встановлення судом обов`язку суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення, можливе й після ухвалення такого рішення, за наслідком розгляду відповідного клопотання позивача.
Така позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, а також правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17 та в ухвалі від 05.07.2018 у справі № 206/3911/17.
Так, у справі № 800/592/17 Велика Палата Верховного Суду змінила підхід до правил застосування судового контролю, роз`ясненого у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13.03.2017 «Про огляд практики застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства». Зокрема, Вищий адміністративний суд вважав, що суд першої чи апеляційної інстанції може застосовувати судовий контроль за виконанням рішення суб`єкта владних повноважень-відповідачем лише під час прийняття рішення у справі. Натомість Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що клопотання про встановлення судового контролю може бути подане й після ухвалення судового рішення у справі.
Таким чином, необхідність встановлення судового контролю за виконанням судового рішення вирішується судом залежно від обставин кожної адміністративної справи та є його правом, а не обов`язком.
Суд виходить з того, що судовий контроль є важливою конституційною гарантією забезпечення обов`язковості судового рішення. Це означає, що судове рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (відповідно до приписів резолютивної та мотивувальної частини рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Принцип обов`язковості судового рішення також закріплений у статті 14 КАС України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Таким чином, аналіз положень статті 382 КАС України свідчить про те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які б свідчили про ухиляння відповідача від виконання судового рішення чи/або відсутність у нього наміру його виконувати.
Як вбачається зі змісту заяви, обґрунтовуючи необхідність встановлення судового контролю, позивач зазначає, що відповідачем не виконано рішення суду.
Слід вказати про те, що метою встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі є спонукання відповідача-суб`єкта владних повноважень до виконання рішення суду, ухваленого не на його користь, якщо таке рішення передбачає вчинення певних дій. При цьому визначальним є те, чи є достатні підстави вважати, що відповідач може ухилятися від виконання судового рішення, маючи реальну можливість його виконати.
Суд звертає увагу на те, що у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів: тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції ( 995_004 ) ( див.п.63-65 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), яке набуло статусу остаточного від 15 січня 2010 року).
Апеляційний суд враховує, що вищенаведеними нормами КАС України чітко визначено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах покладено на суд, який може накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення штраф.
Однак, при вирішенні питання про накладення штрафу суд враховує, що приписи процесуального законодавства про накладення на суб`єкта владних повноважень штрафу за невиконання рішення або неподання звіту не є імперативними, а дозволяють суду діяти на власний розсуд в питанні накладення штрафу.
Разом з цим, як встановлено судом, Департаментом соціальної політики Рівненської міської ради 08 червня 2022 року направлено потребу в бюджетних коштах для забезпечення виконання рішень до Департаменту соціальної політики Рівненської обласної державної адміністрації, зокрема щодо виконання рішення у даній справі. 
Тобто, відповідачем було вжито усіх залежних від нього заходів в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на нього. Відповідно, відповідач повідомив позивачу, що після надходження коштів, щорічна разова допомога до 5-го травня за 2021 рік в розмірі 7354,00 грн. буде перерахована на рахунок відкритий в установі уповноваженого банку.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що невиконання судового рішення відповідачем в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу на відповідача в такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для скасування такої ухвали відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 311,312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року з питань встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі № 460/5510/21- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 16 березня 2023 року