Справа № 302/1286/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        23 січня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 
головуючого-судді: Собослой Г.Г.,
суддів: Мацунич М.В., Готра Т.Ю.,
з участю секретаря: Зубашкова М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду від 12 квітня 2021 року у справі № 302/1286/20 (Головуючий: Кривка В.П.), - 

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Д.В., ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора Лазар Д.В. № 54061633 від 15 вересня 2020 року щодо державної реєстрації 11 вересня 2020 року права власності на 531/1000 частину будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , витребування від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 531/1000 частини житлового будинку АДРЕСА_1 ; стягнення солідарно з ОСОБА_1 і державного реєстратора Лазар Д.В. на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 100 000 грн.; стягнення судових витрат.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 08 вересня 2017 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 укладено договір дарування 531/1000 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та договір дарування земельної ділянки біля даного будинку площею 0,0976 га, які посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. за № 1748, 1749.
08 вересня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір позики згідно якого позивачка зобов`язалася повернуи ОСОБА_5 780 000 грн., що на день передачі коштів відповідало 25 000 Євро за комерційним курсом АТ «Комінвестбанк», та між ними також було укладено договір іпотеки.
У забезпечення виконання зобов`язання Іпотекодавець ( ОСОБА_2 ) передає Іпотекодавцю ( ОСОБА_5 ) 531/1000 житлового будинку АДРЕСА_1 .
31 жовтня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір позики до договору від 08 вересня 2017 року сума позики становила 310 000 грн., яка на момент їх передачі становило 10000 Євро.
На виконання умов договору ОСОБА_2 відправила ОСОБА_5 за домовленістю з останнім безготівковим платежем 400 Євро.
Після цього ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_2 , що умови договору позики від 08 вересня 2017 року його не влаштовують, зокрема до 2024 року чекати повернення позики і слід повернути всю суму відразу.
У листопаді 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування зазначеного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 13.04.2018 у задоволення позову ОСОБА_5 відмовлено. Це рішення залишено без змін постановами Закарпатського апеляційного суду від 07.05.2019 і Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.04.2020 року вказані судові рішення залишені без змін.
Влітку 2019 року ОСОБА_5 2019 року ОСОБА_5 звернувся в суд із позовом про розірвання вищезазначених договорів позики № 1751 від 08.09.2017 року із додатковим договором позики від 31.10.2017 року № 2131У листопаді 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування зазначеного житлового будинку (справа № 302/955/17). Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 13.04.2018 у задоволення позову ОСОБА_5 відмовлено. Це рішення залишено без змін постановами Закарпатського апеляційного суду від 07.05.2019 і Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.04.2020. також стягнення насвою користь з ОСОБА_2 1 077 600 грн. заборгованості за договором позики.
Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18 жовтня 2019 року позов задоволено повністю та розірвано укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 договір позики № 1751 від 08.09.2017 року та додатковий договір позики до нього від 31.10.2017 року № 2131.
11 вересня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення прав за договором позики віід 08.09.2017 р. № 1751 та додатковим договором позики до нього від 31.10.2017 р. № 2131, який посвідчений приватним нотаріусом округу Селехман О.А. за № 1678.
Також, 11 вересня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 08.09.2017 року № 1752, який виступив в якості забезпечення договору позики від 08.09.2017 року № 1751 та додаткового договору позики від 31.10.2017 № 2131, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. за № 1679.
Таким чином, договір позики від 08.09.2017 № 1751 із додатковим договором позики до нього від 31.10.2017 № 2131 з 18.09.2020 р. стали розірваними і також припинив свою дію і договір іпотеки від 08.09.2017 року № 1752.
Згідно з інформаційною довідкою з реєстру № 230346539 від 30.10.2020 року власником 531/1000 частини будинку АДРЕСА_1 з 11.09.2020 року вважається ОСОБА_1 і реєстрацію права власності за останнім здійснила державний реєстратор Тячівської міської ради ОСОБА_6 .
Станом на 11 вересня 2020 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 жовтня 2019 року, ще не набрало законної сили, тому умисного факту невиконання ОСОБА_2 умов договору позики № 1751 від 08.09.2017 року не встановлено.
У подальшому з набранням рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18.10.2019 року законної сили та відкриття на підставі виконавчого листа суду від 30.09.2020 року виконавчого провадження № 63466255 від 02.11.2020 року після отримання відповідних реквізитів для сплати суми позики від приватного виконавця Ворон Т.І. нею невідкладно було погашено заборгованість та в повній мірі було виконане рішення суду.
04 листопада ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_7 договір дарування, за яким подарував останньому спір 531/1000 частини будинку АДРЕСА_1 .
Позивачка вважає вищезазначені дії протиправними, суперечать вимогам закону, порушують її права, так як відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень ст.ст. 35, 36 Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України № 1127 від 25.12.2015 року, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
У даному випадку майно вибуло з її власності поза волею позивача, протиправно, незаконним шляхом у зв`язку із незаконними діями ОСОБА_8 та державного реєстратора Лазар Д.В. і таке підлягає витребуванню відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України.
Протиправними діями відповідачів позивачу була заподіяна моральна шкода, так як її відверто незаконно було позбавлено майна, яке на законних підставах перебувало в її приватній власності, зазнала душевних страждань і між протиправними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та заподіяною шкодою існує причинно-наслідковий зв`язок і просила стягнути солідарно моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. по 50 000 грн. з кожного на свою користь.
Рішенням Міжгірського районного суду від 12 квітня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано рішення державного реєстратора Лазар Діани Василівни № 5461633 від 15.09.2020 р. щодо державної реєстрації 11.09.2020 р. права власності на 531/1000 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (номер запису про власність 38180750) за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Витребувано від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 531/1000 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 50 000 грн..
У задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 50000 грн. з ОСОБА_6 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 у користь ОСОБА_2 судові витрати у виді судового збору в сумі 12771 грн. 20 коп., витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн., всього стягнуто: 22 771 грн. 20 коп.
Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як суд порушив його право на захист, без належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи і ним виконані всі необхідні дії передбачені ст. 24, 25, 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку». Крім того, суддя не мав права приймати участь у розгляді цієї справи, оскільки суддя Кривка В.П. приймав участь у справі № 302/1098/20, № 302/955/17, які пов`язані з предметом спору, а саме недобросовісним набуттям ОСОБА_2 531/1000 частки житлового будинку АДРЕСА_1 за договором дарування посвідченого 08.09.2017 року за № 1748 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 – адвоката Гримут Д.Ю., який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , державний реєстратор Лазар Д.В. у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені про що свідчить розписку про вручення їм поштового відправлення і їх неявка не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.
Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК україни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК україни одним з окремих видів застави є іпотека, якою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» – це вид забезпечення вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Частиною 1 статті 3 Закону України «Про іпотеку» – іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняється (ч.2 ст. 653 ЦК україни).
Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (ч.2 ст.17 Закону України «Про іпотеку»).
Таким чином, з 18.09.2020 року разом з договорами позики від 18.09.2017 року та від 31.10.2017 року № 2131 припинив свою дію і договір іпотеки від 08.09.2017 року № 1752.
Згідно з інформаційною довідкою з реєстру № 230346539 від 30.10.2020 року власником 531/1000 частини будинку АДРЕСА_1 з 11.09.2020 року вважається ОСОБА_3 і таку реєстрацію на цей будинок здійснив державний реєстратор Тячівської міської ради Лазар Діана Василівна.
Підставою для внесення запису – рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54061633 від 15.09.2020.
Станом на 11.09.2020 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 жовтня 2019 року, у справі № 308/4964/19 не набрало законної сили і умисного факту невиконання ОСОБА_2 умов договору позики № 1751 від 08.09.2017 року не встановлено.
Разом із тим, набранням рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 жовтня 2019 року законної сили та на підставі виконавчого листа суду від 30.09.2020 року виконавчого провадження № 63466255 від 02.11.2020 року ОСОБА_2 погасила наявну заборгованість за цим рішенням суду у повному обсязі.
Після цього, 04.11.2020 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_4 договір дарування № 2015, за яким подарував останньому 531/1000 частину будинку АДРЕСА_1 .
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 і державний реєстратор Лазар Д.В. не дотримали належно всіх положень статтей 35, 36 Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України № 1121 від 25.12.2015 року, здійснили переоформлення права власності на нерухоме майно в іпотеці на підставі недостатніх і належних документів, без належного підтвердження про надсилання достовірної вимоги, здійснення виконавчого напису на виконання п.2.8 договору іпотеки.
Тобто, всупереч вимогам ст. 35 Закону України «Про іпотеку» ні іпотеко держатель ОСОБА_9 , ні його представник ОСОБА_10 не надіслали іпотекодавцеві ОСОБА_2 письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання або умов іпотечного договору № 1752 від 08.09.2020 року.
Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» передбачає порядок позасудового врегулювання спору.
Рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором № 1752 від 08.09.2017 року, яке б набрало законної сили, станом на 11 вересня 2020 року не було.
Окремий договір між іпотекодавцем про задоволення вимог іпотеко держателя відповідно до договору № 1752 від 08.09.2017 року не укладався.
Договір іпотеки № 1752 від 08.09.2017 року містить відповідне іпотечне застереження.
Відповідно до п. 2.8 договору іпотеки № 1752 від 08.09.2017 року у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язання іпотеко держатель на підставі виконавчого напису нотаріуса про звернення на заставне майно реалізує його самостійно або через третіх осіб за власним розсудом.
Вказаним договором визначено порядок реалізації іпотеко держателем іпотечного майна у випадку невиконання іпотекодавцем покладеного на нього зобов`язання відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про іпотеку» із обов`язковою умовою для цього є попереднє винесення нотаріусом відповідного виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором № 1752 від 08.09.2017 року нотаріусом ні до 11.09.2020 р. ні станом на цю дату не вчинявся.
За таких обставин, у іпотеко держателя ОСОБА_3 станом на 11.09.2020 р. не було законних підстав для звернення стягнення за договором № 1752 від 08.09.2017 р. на предмет іпотеки – 531/1000 частини спірного будинку та відповідно переоформлення вказаного майна себе, оскільки нотаріусом не було вчинено виконавчого напису.
Згідно з ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушувати його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 387 ЦК україни власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Частина 3 статті 388 ЦК україни визначає, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Оскільки, право власності ОСОБА_2 на вищезазначений будинок вибуло поза її волею у протиправний спосіб, і має місце неправомірне переоформлення права власності від ОСОБА_1 за договором дарування на ОСОБА_4 і таке майно підлягає витребуванню від добросовісного набувача.
При розгляді справи, суд першої інстанції встановив, що дії відповідачів щодо позбавлення права власності позивача є протиправними, мають ознаки недобросовісності, нанесли моральних страждань позивачу, що виявились у переживаннях за втрату житла, необхідності докладати значних зусиль для відновлення свого права і пов`язаними з ним емоціями переживаннями та хвилюваннями, стресовими ситуаціями дійшов обґрунтованого висновку про право позивача на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав із урахуванням вимог ст.ст. 15, 15, ч.2 п.9, ч.1 ст. 23 ЦК україни.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, із посиланням на докази щодо наявності підстав для задоволення позову наведені у рішенні суду обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги.
Судові витрати судом першої інстанції вирішено у відповідності до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України судова колегія,- 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Міжгірського районного суду від 12 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено – 02 лютого 2023 року.

Головуючий:        (підпис)
Судді:                            (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Закарпатського 
апеляційного суду Г.Г. Собослой