ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1196/23 Справа № 208/488/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Биліна  Т. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Биліни Т.І., 
суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,
за участю секретаря – Заворотного К.Я., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 
                                ОСОБА_1 , 
на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 жовтня 2021 року про видачу дублікату виконавчого листа за заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Привабанк» у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Привабанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
ВСТАНОВИЛА: 
       У вересні 2021 року уповноважена особа ПАТ КБ “Привабанк” звернулася до суду із заявою про видачу дублікатів шести виконавчих листів у справі 208/488/16 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в розмірі 13187,28 доларів США, виданих Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, для примусового виконання заочного рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року, де боржниками є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що отримані представником ПАТ КБ “Приватбанк”, але при направленні до відділу ДВС Заводського РУП під час пересилки були втрачені.
       Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 жовтня 2021 року заяву ПАТ КБ “Приватбанк” задоволено.
       Вирішено задовольнити заяву та видати дублікати виконавчих листів з виконання заочного рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року по цивільній справі №208/488/16 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Привабанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.94).
       Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про видачу дублікатів виконавчих листів.
ПАТ КБ “Приватбанк” та інші боржники своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалися та відзивів на апеляційну скаргу не подавали.
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
       Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню. 
Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Розглянувши заяву ПАТ КБ “Приватбанк” по суті та прийнявши рішення про задоволення вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.19, 20 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі листи були направлені до відділу ДВС Заводського РУП, але в ході пересилання втрачені, через що станом на 26 жовтня 2021 року відкритих виконавчих проваджень в АСВП щодо стягнення з  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  в Заводському ВДВС не перебувало та не перебуває. Внаслідок вказаного на теперішній час позивач виконавчі документи не отримав, рішення суду не виконано, виконавче провадження не відкрито, заборгованість не стягнута, строк їх пред`явлення до виконання не закінчився.
Колегія суддів, дослідивши доводи апеляційної скарги, не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
       Як встановлено судом першої інстанції, заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 208/488/16 від 21 жовтня 2016 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та стягнуто солідарно з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», 49094 м. Дніпропетровськ (Дніпро), вулиця Набережна Перемоги, 50, МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570, п/р № НОМЕР_1 заборгованість в сумі 13 187 доларів США 28 центів, що за курсом 23,51 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17 грудня 2015 року складає 310 032 грн. 95 коп. за кредитним договором № DZE0GK00770178 від 29 вересня 2006 року.
       Крім того стягнуто з  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , з кожного окремо, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1550 грн. 16 коп.        Після ухвалення рішення та набрання ним законної сили, представником ПАТ КБ «Приватбанк» було отримано шість виконавчих листів, при цьому судом не зазначено дату отримання цих виконавчих листів, якою є 23 січня 2017 року, виходячи з наданих ПАТ КБ “Приватбанк” до заяви копій виконавчих листів(а.с.84-89).
       Судом першої інстанції не надано правової оцінки довідці про втрату виконавчого документу, складеного 06 вересня 2021 року представником ПАТ КБ “Приватбанк”, в якій зазначено стягувачем, що до виконання виконавчі листи пред`явлено не було, тобто строк пред`явлення цих листів не переривався, враховуючи своєчасне отримання всіх шести виконавчих листів представником стягувача, що встановлено колегією суддів.
З матеріалів справи вбачається, що заявник, як стягувач за цими виконавчими листами, звернувся до суду з цією заявою лише у вересні 2021 року, тоді як строк пред`явлення цих виконавчих листів зазначений в них передбачено до 01 листопада 2019 року.
Заявник не зазначив причину пропуску такого строку та з поважних підстав не просив його поновити, що за правилом ч.ч.1,2 ст. 433 ЦПК України, ст. ст. 12, 81, ЦПК України, п.17.4 розділу ХІІІ “Перехідні положення” ЦПК України, є підставою для відмови у задоволенні такої заяви.
       Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
       Згідно з п. 17.4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
       При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявники повинні подати докази, а суди мають обов`язково перевірити, чи не були виконані втрачені судові рішення, судові накази, чи не втратили вони законної сили.
       Отже, підставами для видачі дубліката виконавчого документу є, насамперед, доведеність втрати оригіналу судового наказу.
       Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       При цьому поважними причинами пропуску для пред`явлення виконавчого листа до виконання можуть бути причини, що є об`єктивними та не залежали від стягувача.
       Як встановлено колегією суддів, представник заявника не довів підстав та причини втрати виконавчих документів належними та допустимими доказами. 
Не надано будь-яких письмових доказів, в розумінні ст.76 ЦПК України, щодо підтвердження обставин пред`явлення цих виконавчих листів у строки, встановлені п.2 ч.1 ст.22, п.1 ч.2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» який набрав чинності з 05 жовтня 2016 рок, в редакції, що діяла на час видачі виконавчих листів.
Враховуючи, що судове рішення набрало законної сили 01 листопада 2016 року, виконавчі листи отримані позивачем своєчасно, проте, жодного разу не пред`явлені до виконання, вказане свідчить про відсутність переривання строків, у відповідності до положень ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» у тій же редакції та п.4 ч.4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час розгляду даної заяви. 
       Колегією суддів, на вимогу ст. 263 ЦПК України, застосовується судова практика Верховного Суду, яка є усталеною при розгляді спірного питання.
       Так, у постанові від 17 листопада 2021 року у справі № 419/310/12 провадження № 61-13084св21 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив наступне. 
       Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
       Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
       Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.
       Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
       Пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
       Аналізуючи пункт 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.
       Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
       Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.
       Крім того, однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.
       Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
       Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд повинен відмовити у задоволенні цієї заяви.
       Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 16 серпня 2021 року у справі № 55/1889/20 провадження № 61-17727св20.
       Отже, строки, зазначені у ст.ст.12,22,23 Закону України «Про виконавче провадження», встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, то з наступного дня після його постановлення. 
       Колегія суддів приходить до висновку, що встановлені зазначеними нормами матеріального права строки у цій справі не переривались, представник заявника отримав всі шість виконавчих документів у справі своєчасно, тобто в межах строку пред`явлення їх до примусового виконання, однак до 01 листопада 2019 року, тобто в межах строку, що визначений у виконавчих листах, до виконання їх не пред`явив, а судом не вирішувалось питання про поновлення такого строку, оскільки заявник до 26 жовтня 2021 року з відповідною заявою не звертався, тому станом на час розгляду судом першої інстанції питання про видачу дублікату виконавчих листів встановлений законом строк сплинув.
Враховуючи, що заявник звернувся до суду з даною заявою вже після спливу процесуального строку без його поновлення ухвалою суду, вказане є підставою для відмови у задоволенні видачі дублікатів виконавчих листів у цій справі. 
       З огляду на викладене, заявник не надав доказів вобґрунтування своїх вимог як до суду першої інстанції, так і при розгляді апеляційної скарги, а тому доводи апелянта є такими, що належить колегії суддів взяти до уваги, і відтак, дійти висновку, що у суду першої інстанції не було наявних підстав для задоволення заяви ПАТ КБ “Приватбанк” про видачу дублікату виконавчих листів, тому у задоволенні цієї заяви необхідно відмовити.
       Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про видачу дублікатів виконавчих листів. 
       
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 жовтня 2021 року– скасувати.
У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Привабанк» про видачу дублікату виконавчого листа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Привабанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором — відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.І. Биліна 

Судді:                                                                С.А.Зайцева                                                                
                                                                       Ж.І.Максюта