ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/23359/21                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Кармазін О.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 грудня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:  

Головуючого суддів                              Файдюка В.В.,
Суддів                                                  Кучми А.Ю.,
                                                            Черпіцької Л.Т.,
При секретарі                                        Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2021 року з позовом до ГУ ПФУ в м, Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в місті Києві), в якому просив:
1) визнати протиправні дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у відмові зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 :
період проходження служби один місяць за півтора згідно з постановою Ради Міністрів СРСР від 21 травня 1984 року № 482 за період з 26 вересня 1985 року по 18 вересня 1987 року
та період проходження служби один місяць за два згідно з постановою Ради Народних комісарів СРСР від 14 вересня 1945 року № 2358 за період з 30 вересня 1987 року по 19 серпня 1993 року
та здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09 липня 2003 року № 1058-IV із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2018, 2019 та 2020 роки, що становить 9118,81 гри, починаючи з 25 травня 2021 року
та виключити з підрахунку заробітної плати період страхового стажу з 01 червня 2015 року по 01 жовтня 2020 року;
2) зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 :
період проходження служби один місяць за півтора згідно з постановою Ради Міністрів СРСР віл 21 травня 1984 року №482 за період з 26 вересня 1985 року по 18 вересня 1987 року
та період проходження служби один місяць за два згідно з постановою Ради Народних комісарів СРСР від 14 вересня 1945 року №2358 за період з 30 вересня 1987 року по 19 серпня 1993 року
та здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09 липня 2003 року №1058-IV із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2018, 2019 та 2020 роки, що становить 9118,81 гри, починаючи з 25 травня 2021 року
та виключити з підрахунку заробітної плати період страхового стажу з 01 червня 2015 року по 01 жовтня 2020 року.
Позов обґрунтовано тим, що 25 травня 2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою про переведення його з пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХП на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2018-2020 р.р. в розмірі 9118,81 грн згідно із Законом № 1058-IV.
Крім того, до заяви позивачем додана довідка Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 19 квітня 2021 року №23 про те, що ОСОБА_1 проходив військову службу у віддаленій місцевості з 26 вересня 1985 року по 18 вересня 1987 року та має право на обчислення вислуги років на пенсію один місяць за півтора згідно постанови Ради Міністрів СРСР від 21 травня 1984 року №482; та з 30 вересня 1987 року по 19 серпня 1993 року та має право на обчислення вислуги років на пенсію один місяць за два згідно постанови Ради Народних комісарів СРСР від 14 вересня 1945 року №2358.
На підставі вказаної заяви позивача було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV. При цьому, ГУ ПФУ в м. Києві зазначило, що оскільки ОСОБА_1 перебував на обліку у відповідача та отримував пенсію за вислугою років відповідно до Закону №2262-ХІІ, то відповідно до заяви від 25 травня 2021 року його переведено на пенсію за віком згідно з Законом №1058- IV з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який залишається таким, що враховується під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії в розмірі 5462,60 гри.
Щодо обчислення вислуги років на пенсію один місяць за півтора згідно постанови Ради Міністрів СРСР від 21 травня 1984 року №482 та один місяць за два згідно постанови Ради Народних комісарів СРСР від 14 серпня 1945 року №2358, то листом №2600-0202-8/109620 від 06 липня 2021 року ГУ ФПУ в м. Києві вказав, що згідно з послужним списком позивача він проходив службу в районах Крайньої Півночі в період з 25 жовтня 1979 року по 19 серпня 1993 року, але не залишився після служби на роботі в районах Крайньої Півночі, тому обчислити стаж в пільговому розмірі за період з 26з 26 вересня 1985 року по 18 вересня 1987 року та з 30 вересня 1987 року по 19 серпня 1993 року у ГУ ПФУ в м. Києві відсутні підставі, оскільки порушуються норми п.48 Постанови №530/П-28 від 16 грудня 1967 року.
Обґрунтовуючи свою позицію щодо застосування показника середнього заробітку, то позивач вважає, що оскільки при переведенні з одного виду пенсії на інший він звернувся вже в рамках іншого Закону, то таке звернення має враховуватись як первинне звернення щодо призначення пенсії (вперше) і, таким чином, мають бути застосовані норми про середній заробіток за три року, що передували такому зверненню.
Обґрунтовуючи свою позицію щодо обчислити стаж в пільговому розмірі, то позивач зазначив, що відповідно до ч. 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Радою Міністрів СРСР від 10 листопада 1982 року № 986 з метою усунення множинності нормативних актів про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і їх сімей, спрощення порядку обчислення їм пенсій і відповідно до статті 52 Закону СРСР «Про державні пенсії» затверджено Положення, відповідно до якого особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, звільненим з діючої військової служби можуть призначатися пенсії за вислугу років чи по інвалідності, а в разі одночасного виникнення права на декілька видів пенсій, пенсія по старості призначається відповідно до вимог Закону СРСР «Про державні пенсії».
Пунктом 55 цього ж Положення встановлено, що окремі періоди служби при обчисленні вислуги років для призначення пенсій зараховуються на пільгових умовах. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації. Однією з соціальних пільг, визначених державою такій категорії громадян України, є обчислення вислуги років (часу проходження військової служби) на пільгових умовах для призначення пенсій.
Крім того, як зазначає позивач, вислуга років, яка була обчислена для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, до введення в дію Закону № 2262-ХП, перегляду не підлягає (пункт 5 постанови № 393).
Законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачає зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, а також пільгове (кратне) обчислення цього періоду військовослужбовцям, які проходили військову службу у віддалених місцевостях СРСР, для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення та отримання різних видів пенсій і соціальних виплат.
Таким чином, на думку позивача, він має право на зарахування вислуги років на військовій службі у кратному розмірі до загального стажу роботи.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2021 року у задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при призначенні пенсії за вислугу років згідно із Законом № 2262-ХІІ позивач набув права на призначення державної пенсії, тому згодом при призначенні вже пенсії за віком згідно із Законом № 1058-ІУ відбувся перехід з одного виду пенсії на інший, а не призначення нової пенсії. Виходячи з цього, суд вважав, що відсутні підстави при призначенні позивачу пенсії за віком згідно Закону № 1058-ІУ застосовувати середній показник заробітної плати за останні три роки по Україні, які передують року призначення пенсії. 
Відмовляючи у задоволенні вимог в частині зарахування стажу позивача у пільговому обчисленні, суд виходив з того, що відповідно до п. 48 Інструкції у стаж роботи, що дає право на отримання пільг, зараховується: час безперервної військової (у тому числі термінової) служби віддалених місцевостях, офіцерів та військовослужбовців надстрокової служби, якщо їх було звільнено в запас або у відставку за станом здоров`я, віку або скорочення штату з військових частин та установ, розташованих у віддалених місцевостях, та уклали в протягом трьох місяців після звільнення із Збройних Сил договори на відповідні терміни (три або два роки) щодо роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Однак, у даному випадку з копії послужного списку позивача (у званні прапорщик), а також його трудової книжки, не вбачається дотримання вказаних вимог та, відповідно, підстав для пільгового розрахунку стажу, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
На вказане рішення суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.
Позиція позивача обґрунтована тим, що йому була призначена пенсія відповідно до Закону № 2262- XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, аніж це передбачено за Законом № 1058-ІУ, за призначенням пенсії згідно з яким позивач звернувся вперше.
Отже, якщо позивачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ, то призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІУ вважається новим призначенням пенсії, адже це не є перехід з одного виду пенсії на інший в межах одного закону, а тому такий вид пенсії призначається й обчислюється особі вперше.
Крім того, на момент призначення пенсії позивачу за вислугу років згідно із Законом № 2262-ХІІ він ще не набув права на призначення пенсії за віком згідно із Законом № 1058-ІУ, тому відсутні підстави для визначення показника середньої заробітної плати на день призначення позивачу пенсії за вислугу років.
На переконання позивача, перехід з одного виду пенсії на інший здійснюється в межах одного закону, у межах різних законів відбувається призначення пенсії, адже особа набуває права на отримання іншого виду пенсії, аніж той, який особа отримувала до призначення нової пенсії, що відрізняються за порядком та підставами для їх призначення.
З урахуванням цього, аби правильно врегулювати спірні правовідносини та застосувати відповідні норми матеріального права, ключовим є питання про те, чи призначався цей вид пенсії особі вперше або ні, а не те, чи, взагалі, призначався особі будь-який вид пенсії.
Отже, суд першої інстанції помилився у правовому тлумаченні таких термінів як «перехід з одного виду пенсії на інший» та «призначення пенсії відповідно до іншого закону», як наслідок, не застосував положення ч.3 статті 45 Закону № 1058-ІV, згідно з якими при призначенні у 2021 році пенсії за віком має здійснюватися її обчислення з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три останні роки, тобто за 2018-2020 роки, що передували року звернення за призначенням пенсії за віком.
Щодо зарахування вислуги років на військовій службі у кратному розмірі до загального стажу роботи, то позивач зазначив, що згідно Постанови №393 до вислуги років зараховується дійсна військова служба ОСОБА_1 , яка відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалась до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, і її обчислення (у тому числі на пільгових умовах) має здійснюватися у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо постановою не передбачено більш пільгових умов (абз.9 п.1 Постанови № 393).
Крім того, вислуга років, яка була обчислена для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, до введення в дію Закону № 2262-ХІІ, перегляду не підлягає (п. 5 Постанови № 393).
Законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачає зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, а також пільгове (кратне) обчислення цього періоду військовослужбовцям, які проходили військову службу у віддалених місцевостях СРСР, для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення та отримання різних видів пенсій і соціальних виплат.
Таким чином, позивач має право на зарахування вислуги років на військовій службі у кратному розмірі до загального стажу роботи.
Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 2 статті 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997  року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022 та від 12 серпня 2022 року № 573 строк дії воєнного стану в Україні було продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. 
Враховуючи те, що розгляд апеляційної скарги здійснюється в умовах воєнного стану, що суттєво обмежує можливість вирішення справи у строк, встановлений статтею 309 КАС України, колегія суддів з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу в умовах діючого воєнного стану, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк. 
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є військовим пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві, отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХП).
25 травня 2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про переведення його з пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2018-2020 р.р. в розмірі 9118,81 грн згідно із Законом № 1058-IV.
Крім того, до заяви позивачем була додана довідка Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 19 квітня 2021 року №23 про те, що ОСОБА_1 проходив військову службу у віддаленій місцевості з 26 з 26 вересня 1985 року по 18 вересня 1987 року та має право на обчислення вислуги років на пенсію один місяць за півтора згідно постанови Ради Міністрів СРСР від 21 травня 1984 року №482; та з 30 вересня 1987 року по 19 серпня 1993 року та має право на обчислення вислуги років на пенсію один місяць за два згідно постанови Ради Народних комісарів СРСР від 14 вересня 1945 року №2358.
На підставі вказаної заяви позивача було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-1V.
Водночас, листом №2600-0202-8/101775 від 22 червня 2021 року ГУ ПФУ в м. Києві вказав, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2021 року №127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» у 2021 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини 2 статті 42 Законом №1058- IV, затвердженим цією постановою, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в України, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії в розмірі 1,11, а саме, 4888,83 х 1,11 = 5426,60.
Крім того, ГУ ПФУ в м. Києві зазначило, що оскільки ОСОБА_1 перебував на обліку у відповідача та отримував пенсію за вислугою років відповідно до Закону №2262-ХІІ, то відповідно до заяви від 25 травня 2021 року його переведено на пенсію за віком згідно з Законом №1058-IV з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який залишається таким, що враховується під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії в розмірі 5462,60 грн.
Щодо обчислення вислуги років на пенсію один місяць за півтора згідно постанови Ради Міністрів СРСР від 21 травня 1984 року №482 та обчислення вислуги років на пенсію один місяць за два згідно постанови Ради Народних комісарів СРСР від 14 вересня 1945 року №2358, то листом №2600-0202-8/109620 від 06 липня 2021 року відповідач вказав, що згідно з послужним списком позивача він проходив службу в районах Крайньої Півночі в період з 25 жовтня 1979 року по 19 серпня 1993 року, але не залишився після служби на роботі в районах Крайньої Півночі, тому обчислити стаж в пільговому розмірі за період з 26 вересня 1985 року по 18 вересня 1987 року та з 30 вересня 1987 року по 19 серпня 1993 року у ГУ ПФУ в м. Києві відсутні підставі, оскільки порушуються норми п.48 Постанови №530/П-28 від 16 грудня 1967 року.
Слід зазначити, що інших вимог, зокрема, щодо врахування пільгового обчислення періодів «з 26 вересня 1985 року по 18 вересня 1987 року», з « 3030 вересня 1987 року по 19 серпня 1993 року» заява позивача не містила. В матеріалах справи відсутні звернення позивача до ГУ ПФУ в м. Києві з цього приводу.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, вважаючи їх протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Щодо врахування при переведенні з одного виду пенсії на інший іншого показника середньої заробітної плати (за період 2018-2020), ніж при первинному призначенні (5426,60 грн.), слід зазначити наступне.
Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.
Відповідно до статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач мав право на отримання двох видів пенсій за різними законами - у зв`язку із вислугою років відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки досяг пенсійного віку та мав достатній страховий стаж.
Слід зазначити, що переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" проводиться в межах одного закону, яким передбачені лише три види пенсії - за віком, по інвалідності, по втраті годувальника.
Відповідно до ч. 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
У даному випадку позивач, отримуючи пенсію за одним законом, звернувся з заявою до відповідача про призначення йому пенсії за іншим законом. Так, позивач просив призначити йому пенсію за віком на підставі статей 26, 27, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а не перевести його на пенсію за віком у межах одного Закону.
Згідно статті 1 Закону №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. 2 статті 40 Закону №1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.
Отже, вказана норма передбачає врахування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Згідно ч.1 статті 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Отже, з наведеного вбачається, що ч. 3 статті 45 Закону №1058-ІV регламентований порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Тобто, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.
Однак, якщо мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.
Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Великої Палати від 31 жовтня 2018 року по справі №876/5312/17.
Як встановлено вище, позивач до 25 травня 2021 року отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII. З 26 травня 2021 року позивачу призначені пенсія відповідно до Закону №1058-ІV. При цьому, призначення позивачу пенсії відповідно до Закону №1058-ІV в травні 2021 року відбулося вперше, тобто відбувся не перевід, а саме призначення відповідної пенсії.
Таким чином, при обчисленні пенсії за віком вперше відповідно до Закону №1058-ІV слід застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачені страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Оскільки пенсію відповідно до Закону №1058-ІV позивачу призначено у 2021 році, то показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески, має братися за 2018-2020 роки.
Відтак, як вірно зазначено позивачем, дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо незастосування при призначенні пенсії за віком показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2018-2020 роки, є протиправними.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами позивача щодо обґрунтованості його позовних вимог в цій частині та вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про безпідставність позову у відповідній частині.
Що позовних вимог про виключення з підрахунку заробітної плати (за заявою від 25 травня 2021 року) періоду страхового стажу з 01 червня 2015 року по 01 жовтня 2020 року, то слід зазначити, що відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Однак, позивачем в апеляційній скарзі жодних доводів щодо вказаних позовних вимог не наведено, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновків, що апелянт погодився з аргументами суду першої інстанції у відповідній частині.
Щодо позовних вимог про врахування стажу у пільговому обчисленні як зазначено у позовних вимогах («з 26 вересня 1985 року по 18 вересня 1987 року», з « 30 вересня 1987 року по 19 серпня 1993 року»), то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції стосовно того, що заява позивача від 25 травня 2021 року не містить такої вимоги, хоча сам позов (а.с. 1) містить посилання на те, що до заяви була додана довідка Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 19 квітня 2021 року № 23.
Разом з тим, з метою досягнення правової визначеності у відносинах між позивачем та відповідачем у питання зарахування стажу на пільгових умовах, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У свою чергу, за правилами абзаців 1 та 2 пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Враховуючи викладене, а також постанову Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393, з урахуванням норм законодавства, яке діяло за часів СРСР, суд бере до уваги, що Верховний Суд України у постанові від 09 грудня 2014 року по справі № 21-406а14 зазначив, що питання обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до цих районів, було врегульовано, крім іншого, Інструкцією про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року №530/П-28 (далі - Інструкція).
Так, відповідно до п. 48 цієї Інструкції у стаж роботи, що дає право на отримання пільг, зараховується: час безперервної військової (у тому числі термінової) служби віддалених місцевостях, офіцерів та військовослужбовців надстрокової служби, якщо їх було звільнено в запас або у відставку за станом здоров`я, віку або скорочення штату з військових частин та установ, розташованих у віддалених місцевостях, та уклали в протягом трьох місяців після звільнення із Збройних Сил договори на відповідні терміни (три або два роки) щодо роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Між тим, з копії послужного списку позивача (у званні прапорщик), а також його трудової книжки, не вбачається дотримання вказаних вимога та, відповідно, підстав для пільгового розрахунку стажу, що, у свою чергу, вказує на відсутність підстав для задоволення позов в цій частині.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову є обґрунтованим лише частково.
Відповідно, в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та з неповним зясуванням всіх обставин справи.
Згідно п. 2 ч. 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для, зокрема, зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2022 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.
Визнати протиправні дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у відмові здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09 липня 2003 року № 1058-IV із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2018, 2019 та 2020 роки, що становить 9118,81 грн, починаючи з 25 травня 2021 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09 липня 2003 року №1058-IV із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2018, 2019 та 2020 роки, що становить 9118,81 грн, починаючи з 25 травня 2021 року.
В решті позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 статті 263, п.2 ч.5 статті 328 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 29 грудня 2022 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       А.Ю. Кучма
                                                                                                    
                                                                                                    Л.Т. Черпіцька