ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" квітня 2023 р.                               Справа№ 910/6479/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Алданової  С.О.
суддів:            Гаврилюка  О.М. 
          Владимиренко С.В. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Астра Сістем Трейд"
на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022
у справі № 910/6479/22 (суддя: Смирнова Ю.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НПК Трейд"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астра Сістем Трейд"
про стягнення 86 118,76 грн,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "НПК Трейд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астра Сістем Трейд", в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 86 118,76 грн, з яких: 32 002,56 грн - основний борг, 25 599,53 грн - пеня, 24 643,08 грн - інфляційні втрати, 3 873,59 грн - три проценти річних.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами договору поставки від 15.11.2021 № 2021-1511/02 в частині поставки товару в повному обсязі, за який, як вказує позивач, ним сплачені грошові кошти в порядку попередньої оплати, у зв`язку з чим наявні підстави повернення суми передоплати.
Рішенням у справі № 910/6479/22 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Астра Сістем Трейд" на користь ТОВ "НПК Трейд" переплату за товар на суму 32 002,56 грн, 20 121,53 грн пені та судовий збір у розмірі 1 501,65 грн.
Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача переплати у розмірі 32 002,56 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з урахуванням положень статті 1212 Цивільного кодексу України. При цьому, здійснивши перерахунок пені, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов у частині стягнення пені підлягає задоволенню на суму 20 121,53 грн. Водночас місцевий господарський суд дійшов висновку, що позові вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період, який зазначений позивачем у позовній заяві, задоволенню не підлягають.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Астра Сістем Трейд" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі № 910/6479/22 частково скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені на суму 20 121,53 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що здійснення поставки згідно з договором від 15.11.2021 № 2021-1511/02 після 24.02.2022 було неможливим, оскільки відповідач фактично не міг поставити товар, виробником якого є країна, котра є співучасником збройної агресії відносно України. Зокрема, скаржник зауважує, що ведення активних бойових дій біля міста Києва є обставиною непереборної сили, котра перешкоджала відповідачу здійснювати господарську діяльність. Також, апелянт вказує, що обстріли залізничної інфраструктури унеможливлювали здійснення поставки.
Також скаржником заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі № 910/6479/22.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2022 апеляційна скарга у справі № 910/6479/22 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Владимиренко С.В., Гаврилюк О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2022 у задоволенні клопотання ТОВ "Астра Сістем Трейд" про відстрочення сплати судового збору до 28.02.2023 відмовлено; апеляційну скаргу ТОВ "Астра Сістем Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі № 910/6479/22 залишено без руху та надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду доказу сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду в сумі 3 721,50 грн.
В межах строків, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2022, представником ТОВ "Астра Сістем Трейд" подано заяву, до якої додано платіжне доручення про сплату судового збору від 06.01.2023 № 2 на суму 3 721,50 грн.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Владимиренко С.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2023, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Зубець Л.П., Гаврилюк О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 справу № 910/6479/22 за апеляційною скаргою ТОВ "Астра Сістем Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 прийнято до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: Алданова С.О. (головуючий), Зубець Л.П., Гаврилюк О.М.; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Астра Сістем Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі № 910/6479/22; справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/6479/22; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.
До Північного апеляційного господарського суду з Господарського суду міста Києва на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 23.01.2023, надійшли матеріали справи № 910/6479/22.
У зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_1 , яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2023 для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Гаврилюк О.М., Владимиренко С.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 справу № 910/6479/22 за апеляційної скаргою ТОВ "Астра Сістем Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 прийнято до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: Алданова С.О. (головуючий), Гаврилюк О.М., Владимиренко С.В.
Учасники справи засобами електронного зв`язку повідомлені про розгляд Північним апеляційним господарським судом апеляційної скарги ТОВ "Астра Сістем Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі № 910/6479/22, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа. 
27.03.2023 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обґрунтовує тим, що відповідач не звертався до позивача з повідомленням про неможливість поставки товару у зв`язку з пошкодженням залізничного сполучення. 
Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.
Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15.11.2021 між ТОВ "НПК Трейд" (покупець) та ТОВ "Астра Сістем Трейд" (постачальник) укладено договір поставки № 2021-1511/02, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця хімічну продукцію (далі - товар), а покупець зобов`язується належним чином прийняти й оплатити товар в сумі, строки та на умовах визначених даним договором. 
Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.
Згідно з пунктом 1.2 договору товар поставляється партіями в порядку та на умовах, визначених даним договором, відповідно до додатків, що укладаються сторонами на кожну партію товару і є невід`ємними частинами даного договору.
Відповідно до пункту 1.3 договору найменування товару, його кількість, одиниця виміру, асортимент, ціна одиниці товару, вартість партії товару, строки та базис поставки товару та інші умови визначаються сторонами в додатках до даного договору.
Право власності на товар від постачальника до покупця переходить в момент поставки товару. Моментом поставки товару вважається: у випадку передачі товару на складі постачальника (виробника) - момент відвантаження товару покупцю або перевізнику; у випадку відвантаження залізничним транспортом - момент проставляння штемпельної відмітки на залізничній накладній (пункт 3.7 договору).
За умовами пункту 3.8 договору датою поставки товару вважається дата видаткової накладної.
Товар здається продавцем і приймається покупцем: за кількістю - згідно кількості, яка зазначена у видатковій накладній; за якістю - згідно якості, яка зазначена в сертифікаті (паспорті) якості на дану партію товару. 
Відповідно до пункту 4.7 договору претензія щодо якості та кількості товару згідно даного договору може бути пред`явлена постачальнику протягом 5 календарних днів з дати поставки товару. Після закінчення зазначеного терміну жодні претензії не приймаються.
Згідно з пунктом 5.1 договору покупець здійснює оплату за товар в українських гривнях шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно рахунку-фактури у порядку та строки, що визначені у додатках, які є невід`ємною частиною цього договору. За згодою сторін можуть також проводитися заліки взаємних заборгованостей, які можуть здійснюватись і без участі банків. 
Пунктом 5.2 договору встановлено, що при здійсненні платежу покупець зобов`язується вказувати в платіжному дорученні номер та дату договору, номер та дату рахунку-фактури або номер і дату видаткової накладної (в разі оплати після поставки товару). В разі невиконання, даної умови сторони домовились, що оплата поставленого товару здійснюється відповідно до послідовного порядку виставлення рахунків-фактур (отримання товару). У разі, якщо при здійсненні оплати за товар у розрахункових документах буде вказано номер і дата документа, за яким товар вже оплачений або невірний номер документа вважається, що оплату здійснено за наступний неоплачений товар.
Даний договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2021, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором. Закінчення терміну дії цього договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань за ним та відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії цього договору (пункт 9.1 договору).
Специфікацією № 2 до договору встановлено, що товаром, який поставляється за цим договором, є добриво азотно-фосфорно-калійне комплексне 10-20-20-6 (S), виробник - білорусь, у кількості 64 т +-5%, вартістю 20 700,00 грн за тону, загальна вартість товару 1 324 800,00 грн, умови оплати товару: 100% оплата товару покупцем проводиться згідно рахунку постачальника до 16.11.2021, відвантаження товару: листопад-грудень 2021 року, допускається дострокове відвантаження товару за згодою сторін.
На виконання умов договору, покупцем на підставі рахунку від 15.11.2021 № 274 для оплати товару, відповідно до виписки банку з рахунку покупця, на рахунок постачальника було перераховано кошти в сумі 1 356 802,56 грн.
У період з 25.01.2022 по 16.02.2022 постачальником було поставлено, а покупцем прийнято добрива у кількості 64 тони на загальну суму 1 324 800,00 грн, що підтверджується видатковими накладними: від 25.01.2022 № 8 на суму 372 600,00 грн з ПДВ (18 тон), від 27.01.2022 № 11 на суму 372 600,00 грн з ПДВ (18 тон), від 03.02.2022 № 12 на суму 455 400,00 грн з ПДВ (22 тони), від 16.02.2022 № 33 на суму 124 200,00 грн з ПДВ (6 тон).
13.07.2022 позивач звернувся до відповідача з листом №181 від 30.06.2018 про повернення переплати за товар на суму 32002,56 грн.
Відповідач відповіді на вказаний лист не надав, переплату за товар не повернув, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Положеннями статей 6, 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі статтею 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
За приписами частини 1 статті 693 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Статтею 664 ЦК України встановлено, що товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (стаття 530 ЦК України).
Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Як було вірно встановлено судом першої інстанції, між сторонами був укладений договір поставки від 15.11.2021 № 2021-1511/02.
В матеріалах справи міститься специфікація від 15.11.2021 № 2 до договору відповідно до якої сторонами було погоджено поставку позивачу товару - добрива азотно-фосфорно-калійного комплексного 10-20-20-6 (S), виробником якого є республіка білорусь, у кількості 64 т +-5%, загальною вартістю 1 324 800,00 грн.
Також, у вищенаведеній специфікації сторонами погоджено, що 100% оплата товару покупцем проводиться згідно з рахунком постачальника - до 16.11.2021, а відвантаження товару відбувається у листопаді-грудні 2021 року.
На виконання вказаних домовленостей, постачальником виставлено покупцю рахунок від 15.11.2021 № 274 для оплати товару у кількості 64 тони на загальну суму 1 356 802,56 грн, яка повністю сплачена ТОВ "НПК Трейд" 16.11.2021.
Відповідно до наявних в матеріалах справи видаткових накладних, постачальником було поставлено, а покупцем прийнято товар у кількості 64 тони на загальну суму 1 324 800,00 грн, тобто товар за специфікацією від 15.11.2021 № 2 до договору поставлений відповідачем у повному обсязі та за ціною, яка погоджена сторонами у вказаній специфікації, а переплата за товар, що поставлявся за специфікацією від 15.11.2021 №2 до договору, склала 32 002,56 грн.
Колегія суддів зауважує, що вказана до сплати у рахунку від 15.11.2021 № 274 вартість товару на 32002,56 грн. більше ніж вартість, визначена специфікацією від 15.11.2021 № 2 до договору поставки від 15.11.2021 № 2021-1511/02.
За висновками місцевого господарського суду, переплата за товар у розмірі 32 002,56 грн, що складає різницю між фактично сплаченою позивачем сумою коштів відповідно до рахунку відповідача від 15.11.2021 № 274 для оплати товару у кількості 64 тони на загальну суму 1 356 802,56 грн та розміром попередньої оплати за товар (вартістю товару), що погоджена сторонами у специфікації від 15.11.2022 № 2 до договору (1 324 800,00 грн) та на яку відповідачем було фактично поставлено товар, є безпідставно набутими відповідачем коштами, з чим погоджується колегія суддів.
Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Системний аналіз положень статей 11, 177, 202, 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Отже, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України.
Виключенням є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку з зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, кошти у розмірі 1 324 800,00 грн (загальна вартість товару, який підлягав поставці згідно з вказаною специфікацією) перераховані позивачем на виконання своїх зобов`язань з оплати товару згідно з умовами укладеного з відповідачем договору, тобто отримані відповідачем на законній правовій підставі.
Враховуючи загальний розмір перерахованих позивачем коштів (1 356 802,56 грн) та вартість товару, який мав поставити відповідач відповідно до умов специфікації від 15.11.2021 № 2 і який підлягав оплаті позивачем (1 324 800,00 грн), то перевищення оплати за укладеним між сторонами договором становить 32 002,56 грн.
Таким чином, кошти у розмірі 32 002,56 грн сплачені понад визначену у договорі суму, а тому не можуть вважатися такими, що перераховані на підставі спірного договору.
Доказів наявності правових підстав набуття відповідачем грошових коштів у сумі 32 002,56 грн матеріали справи не містять, у зв`язку з чим місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, що вимога позивача про стягнення з відповідача переплати у розмірі 32 002,56 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з урахуванням положень статті 1212 ЦК України.
Також позивач просив суд стягнути з відповідача 24 643,08 грн інфляційних втрат та 3 873,59 грн трьох процентів річних.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційний втрат та трьох відсотків річних - відмовлено. 
При цьому, висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення вказаних штрафних санкцій учасниками справи не заперечуються та не оскаржуються. 
Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Також, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 25 599,53 грн, нараховану за період з 01.01.2022 по 20.07.2022.
Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За приписами частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до статті 230 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частиною 1 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 ЦК України).
Згідно з частиною 4 статті 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
За умовами пункту 6.2 договору за прострочення поставки товару постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який стягується пеня, від вартості непереданого товару за кожний календарний день прострочення.
Перевіривши здійснений місцевим господарським судом розрахунок пені за період з 01.01.2022 по 20.07.2022 колегія суддів зауважує, що відповідний розрахунок є арифметично правильним.
Заперечень щодо невірності розрахунку пені доводи апеляційної скарги не містять.
Водночас, на суму переплати нарахування пені судом не здійснювалося.
Заперечуючи проти стягнення пені та інфляційних втрат, відповідач вказував на наявність форс-мажорних обставин, які виключають його відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання перед позивачем, про що надав засвідчену копію листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0.-7.1, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 05 години 30 хвилини 24.02.2022, ТТП підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договору, виконання яких настало згідно з умовами договору і виконання яких стало неможливим в установлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин. 
Згідно зі статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Згідно з пунктами 7.1, 7.2, 7.5 договору сторона звільняється від визначеної цим договором та (або) чинним законодавством України відповідальності за повне чи часткове порушення договору, якщо вона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин, визначених у цьому договорі за умови, що їх настання було засвідчено у визначеному цим договором порядку. Форс-мажорними обставинами у цьому договорі вважаються випадок та/чи непереборна сила. Наявність та строк дії форс-мажорних обставин підтверджується Торгово-промисловою палатою України або іншими уповноваженими органами державної влади.
Відповідно до статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
За приписами частини 2 статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Тобто, в даному випадку сторона повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.
Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21.
Проте, належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що введення воєнного стану є форс-мажорними обставини саме у випадку, що стосується виконання умов договору щодо своєчасної поставки товару, відповідач не надав.
Крім того, згідно з пунктами 7.6, 7.8 договору сторона для якої створилась неможливість виконання умов договору, повинна повідомити іншу сторону протягом 2 днів з дня отримання інформації про настання, передбачуваний термін дії і припинення вищевказаних обставин. Одночасно, сторона для якої створилася неможливість виконання зобов`язання, обов`язково представляє іншій стороні обґрунтовану пропозицію про внесення зміни до цього договору з урахуванням сформованої ситуації.
Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про настання обставин непереборної сили (випадку), позбавляє потерпілу сторону права посилатися на вищевказані обставини як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань за цим договором, якщо не погодиться на запропоновані зміни до договору іншої сторони.
ТОВ "Астра Сістем Трейд" також не надано доказів повідомлення позивача про неспроможність виконати зобов`язання по договору, як це передбачено в його пункті 7.6, або неможливості вчинення цієї дії.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.
За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд апеляційної інстанції, серед іншого, враховує, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, №303-A, п. 29).
Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі № 910/6479/22 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.
Судові витрати зі сплати судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції, в порядку статті 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).
Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Астра Сістем Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі № 910/6479/22 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2022 у справі № 910/6479/22 залишити без змін.
3. Судовий збір, сплачений стороною у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Астра Сістем Трейд".
4. Справу № 910/6479/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя                                                            С.О. Алданова 

Судді                                                                                О.М. Гаврилюк

                                                                                С.В. Владимиренко